ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" грудня 2021 р.                                   Справа №910/16571/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Сітайло Л.Г.
суддів:            Євсікова О.О. 
          Буравльова  С.І. 

секретар судового засідання - Нікітенко А.В. 
представники сторін згідно з протоколом судового засідання
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"
на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 (повний текст складено 29.06.2021)
у справі №910/16571/20 (суддя Трофименко Т.Ю.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "-Еліт Буд-"
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:
1. Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк"
2. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "Інвестохіллс Веста"  (далі - ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "-Еліт Буд-"  (далі - ТОВ "-Еліт Буд-") про витребування у відповідача на користь позивача нерухомого майна, а саме: квартири №25, загальною площею 106,8 кв.м, що складається з 4-х кімнат та знаходиться за адресою: місто Київ, проспект Григоренка Петра, будинок 5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 643799380000.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не доведено наявності порушеного відповідачем права власності на спірне майно, яке може бути захищене шляхом подання вказаного віндикаційного позову.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що оспорюване рішення прийняте судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим за результатами його перегляду в апеляційному порядку вказане рішення має бути скасоване та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги апелянта будуть задоволені.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2021 апеляційну скаргу ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Євсіков О.О., Пашкіна С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2021 апеляційну скаргу ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 залишено без руху, на підставі частини 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
9 вересня 2021 року на адресу апеляційного господарського суду надішли документи ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" для усунення недоліків апеляційної скарги та його клопотання від 07.09.2021, в якому позивач просив поновити встановлений йому строк на подання документів для усунення недоліків апеляційної скарги.
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021, в зв`язку з перебуванням у відпустці судді Пашкіної С.А., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2021 справу №910/16571/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Євсіков О.О., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2021 поновлено ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/16571/20. Справу №910/16571/250 призначено до розгляду 04.11.2021.
26 жовтня 2021 року, через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду, від ТОВ "-Еліт Буд-" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення залишити без змін.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2021 відкладено розгляд апеляційної скарги ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/16571/20 до 18.11.2021.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2021 відкладено розгляд апеляційної скарги ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/16571/20 до 02.12.2021.
18 листопада 2021 року від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження по справі до розгляду Господарським судом Львівської області справи №910/8304/21 та до розгляду Великою Палатою Верховного суду справи №910/10784/16.
В судовому засіданні 02.11.2021 представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. Представник відповідача заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити оскаржуване рішення без змін.
Треті особи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином та у встановленому законом порядку. Проте, явку своїх уповноважених представників у призначене судове засідання не забезпечили, про поважність причин неявки суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу на адресу суду не надходило.
Колегія суддів, розглянувши клопотання позивача про зупинення провадження, дійшла до висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини 1 статті 227 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
В той же час, подане відповідачем клопотання про зупинення провадження не містить аргументованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі, як у частині об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили рішенням в іншій справі.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду, в межах доводів апеляційної скарги, зазначає наступне.
Місцевим господарським судом встановлено, що 24.02.2020 між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" (далі - Банк) та ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" за результатами відкритих торгів, оформлених протоколом від 15.01.2020 №UА-ЕА-2020-01-09-000001-b щодо реалізації активів неплатоспроможних банків, укладено договір купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності №80/7-4. За умовами договору Банк передає у власність покупцеві, а позивач приймає у власність майнові права щодо нерухомого майна, зокрема, квартири №25, загальною площею 106,8 кв.м, що складається з 4-х кімнат та знаходиться за адресою: місто Київ, проспект Григоренка Петра, будинок 5, квартира 25, право власності на яке виникло у продавця на підставі свідоцтва, виданого 30.03.2010 року Бойко Л.Л., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 2047, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 643799380000 та було припинено на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 25.05.2015, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. за реєстровим номером №1564.
Згідно з пунктом 1.1 даного правочину покупцеві передані наступні права, які є відмінними від права власності та які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, а саме:
- визнання права власності на нерухоме майно;
- визнання правочину/рішення щодо припинення права власності продавця недійсним;
- припинення дій третіх осіб, яка порушує право власності;
- відновлення становища, яке існувало до порушення прав продавця;
- відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
- визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб;
- та інші майнові права, які пов`язані із виникненням та припиненням права власності продавця на нерухоме майно, зокрема, але не виключно:
- витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння;
- оскарження у судовому порядку недійсності/дійсності правочину за яким продавцем було набуто право власності на нерухоме майно або припинено право власності на нерухоме майно;
- звернення до державних органів, установ та організацій всіх форм власності в межах прав та повноважень, на підставі майнових прав, які передбачені законодавством України, включаючи, але не обмежуючись органів нотаріату, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, суб`єктів державної реєстрації прав, державних реєстраторів;
- набуття у власність нерухомого майна, а також інші права, що випливають з майнових прав щодо нерухомого майна, в тому числі ті, які виникнуть в майбутньому, у зв`язку з встановленням обставин неправомірності припинення права власності продавця на нерухоме майно, або скасуванням рішень судів про недійсність правочинів на підставі яких продавець набув право власності;
- отримання грошових коштів/відшкодування вартості нерухомого майна за наслідками недійсності/нікчемності правочинів на підставі яких право власності на нерухоме майно було набуто продавцем;
- інші права, що пов`язані або випливають із правочинів, на підставі яких виникло/існувало право власності продавця на нерухоме майно;
- пред`явлення позову про визнання права власності покупця, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, з подальшою реєстрацію права власності за покупцем.
На виконання умов вказаного договору його сторонами підписано акт прийому-передачі від 24.02.2020 №1.
25 травня 2015 року між Банком та ТОВ "-Еліт Буд-" укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого Банк продав та передав у власність відповідачу, а останній купив та прийняв у власність від Банку квартиру, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Григоренко Петра, будинок 5, квартира 25. Дана угода посвідчена Бойко Л.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за номером 1564.
Згідно з пунктом 3 зазначеного договору, продаж вчинено за досягнутою між сторонами ціною, що складає 1 628 700,00 грн, без ПДВ, яка сплачується покупцем продавцеві у гривнях, шляхом безготівкового переказу на рахунок продавця №61075783, відкритий в Банку, ідентифікаційний код отримувача за ЄДРПОУ 19019775, МФО 300205, після укладення цього договору. Покупець має право залучити для здійснення оплати вартості цієї квартири третіх осіб. Надходження коштів, у розмірі відповідно до пункту 3 цього договору на рахунок продавця, є єдиним та достатнім підтвердженням належного виконання покупцем своїх грошових зобов`язань за цим договором щодо оплати нерухомого майна.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою: місто Київ, проспект Григоренка Петра, будинок 5, квартира 25, на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 1564, виданий 25.05.2015, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., є ТОВ "-Еліт Буд-".
В обґрунтування позовних вимог ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" посилається на те, що 30.06.2015 на виконання наказу від 29.05.2015 №26/ТА комісією з перевірки договорів (інших правочинів), на підставі вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", здійснено перевірку договорів, укладених між Банком та ТОВ "-Еліт Буд-", якою виявлено договори купівлі-продажу, відповідно до умов яких Банк здійснив незаконне відчуження належного йому на праві власності нерухомого майна, у тому числі: квартири, за адресою: місто Київ, проспект Петра Григоренка, будинок 5, квартира 25.
Протоколом від 30.06.2015 №2 засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) на виконання наказу від 29.05.2015 №26/ТА, на підставі статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", встановлено нікчемність договору купівлі-продажу квартири, укладеного між Банком та відповідачем від 25.05.2015, посвідчений 25.05.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. за реєстровим №1564.
12 серпня 2015 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у Банку Пантіною Л.О. направлено на адресу ТОВ "-Еліт Буд-" повідомлення №01-10/3857 про нікчемність договору купівлі-продажу квартири, укладеного 25.05.2015 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. за реєстровим №1564.
Посилаючись на встановлену нікчемність договору купівлі-продажу квартири від 25.05.2015, укладеного між Банком та ТОВ "-Еліт Буд-", та набуття позивачем майнових прав на цю квартиру від Банку за договором від 24.02.2020 №80/7-4, на підставі статей 387, 388 Цивільного кодексу України, ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" просить витребувати у ТОВ "-Еліт Буд-" нерухоме майно: квартиру №25, загальною площею 106,8 кв.м, що складається з 4-х кімнат та знаходиться за адресою: місто Київ, проспект Григоренка Петра, будинок 5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 643799380000.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що єдиним законним власником спірного майна є саме ТОВ "-Еліт Буд-", натомість позивач придбав лише майнові права на нерухоме майно, що є відмінними від права власності, а тому вимоги статей 387, 388 ЦК України на позивача не розповсюджуються.
Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Частиною 1 статті 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів закріплені у частині 2 статті 16 ЦК України.
За приписами статей 317, 319 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна або особи, яка має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу правомочностей.
Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально визначеного майна із чужого незаконного володіння.
Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння.
Предмет доказування у таких справах становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-от: факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.
Разом з тим необхідно розмежовувати захист права власності шляхом подання віндикаційного позову та невиконання чи виконання з порушенням умов договірного зобов`язання.
Наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин виключає можливість пред`явлення позову про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки передання майна в користування особі, яка зобов`язалася повернути це майно після закінчення строку, на який воно передано, але не виконує цього обов`язку, базується на умовах укладеного між сторонами договору та регулюється відповідно розділу III книги 5 ЦК України.
Отже, для застосування передбаченого статтею 387 ЦК України правового механізму відновлення порушеного права власності необхідним є встановлення наступних обставин у їх сукупності: існування в натурі індивідуально визначеного майна з ідентифікуючими ознаками на момент подачі позову та прийняття судом рішення про його витребування; наявність підтвердженого права власності або права законного володіння у позивача на відповідне майно; відсутність у власника чи титульного володільця можливості здійснювати фактичне володіння цим майном через те, що відповідач на момент подачі позову та прийняття рішення у справі фактично тримає його у себе; відсутність договірних відносин між позивачем і відповідачем, оскільки в протилежному випадку застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності.
Аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 13.02.2018 у справі №924/1180/16, від 05.06.2018 у справі №907/631/17, від 23.10.2019 у справі №910/17416/18.
У той же час, для правильного застосування статті 388 ЦК України необхідно встановити, яким саме шляхом спірне майно вибуло з володіння власника у користування іншої особи і що це вибуття вказаним шляхом сталося саме не з волі власника, на що вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.11.2019 у справі №914/3224/16.
Статтею 388 ЦК України передбачено вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача, і однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно, передане власником іншій особі у володіння або користування за договором між ними, не може вважатися таким, що вибуло із володіння власника не з його волі.
За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15.05.2019 у справі №522/7636/14-ц, однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема, й тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що квартира №25 , площею 106,8 кв.м, у будинку №5 по проспекту Петра Григоренка в місті Києві з 25.05.2015 перебуває у власності ТОВ "-Еліт Буд-" на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2015, укладеного з Банком як продавцем.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови Національного банку України №293/БТ Банк віднесено до категорії проблемних строком на 180 днів; із дня прийняття постанови та до кінця строку, визначеного у ній, для Банку встановлено обмеження, зокрема, не здійснювати будь-якого відчуження будівель і споруд позивача, окрім відчуження майна, що перейшло у власність позивача на підставі реалізації прав заставодержателя, за вартістю, визначеною за результатами оцінки, проведеної відповідно до вимог законодавства України незалежним суб`єктом оціночної діяльності, включеним до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, який відповідає критеріям, наведеним в абзацах 2-6 пункту 7 постанови Правління НБУ від 25.09.2014 №602 "Про заходи щодо забезпечення повернення кредитів, наданих Національним банком України".
У пункті 5 постанови НБУ №293/БТ зазначено про заборону Банку використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки, а за змістом пункту 6 цієї постанови позивача зобов`язано, під час дії особливого режиму контролю, здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у НБУ (крім операцій за розрахунками з міжнародними платіжними системами, Українською міжбанківською платіжною системою (УкрКарт) згідно з укладеними договорами та за правочинами щодо цінних паперів за кореспондентським рахунком у ПАТ "Розрахунковий центр").
Відповідно до постанови НБУ від 28.05.2015 Банк віднесено до категорії неплатоспроможних. Визнано такою, що втратила чинність, постанову НБУ №293/БТ.
На підставі вищевказаної постанови НБУ від 28.05.2015 виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 28.05.2015 №107 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УПБ", згідно з яким з 29.05.2015 розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб призначено Пантіну Л.О.
Згідно з постановою Правління НБУ від 28.08.2015 №562 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "УПБ" відкликано банківську ліцензію Банку та прийнято рішення про ліквідацію Банку.
28 серпня 2015 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення №158 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "УПБ" та делегування повноважень ліквідатора банку", за змістом якого: припинено здійснення тимчасової адміністрації позивача з 28.08.2015; відкликано всі повноваження тимчасового адміністратора Банку у провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банку відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіної Л.О. 28.08.2015; розпочато процедуру ліквідації Банку з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до плану врегулювання з 31.08.2015 по 30.08.2016; призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації позивача Пантіну Л.О., делеговано їй повноваження ліквідатора ПАТ "УПБ", визначені у статтях 37, 38, частинах 1, 2 статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на один рік по 30.08.2016.
Уповноважена особа Фонду, згідно з наказом від 29.05.2015 №26/ТА, створила комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених Банком, за результатами роботи якої виявлено, що під час укладення, у тому числі договору від 25.05.2015, порушено законодавство України та не дотримано обмежень, встановлених НБУ, а саме: договір від 25.05.2015 укладено з порушенням вимог постанови НБУ №293/БТ, згідно з якою банку заборонено передавати у забезпечення третім особам майно та активи; розрахунок за договором здійснено із застосуванням прямих кореспондентських рахунків, а не через кореспондентський рахунок банку, відкритий у НБУ, що суперечить вимогам постанови НБУ №293/БТ, відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок банку, відкритий у НБУ; банк, уклавши договір купівлі-продажу, взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, що прямо зазначено у пункті 2 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як ознака нікчемності правочину; банк, уклавши договір купівлі-продажу, прийняв на себе зобов`язання щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки та банківську діяльність", що прямо зазначено у пункті 5 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як ознака нікчемності правочину.
Банк направив на адресу ТОВ "-Еліт Буд-" повідомлення від 12.08.2015 №01-10/3857 про нікчемність, зокрема, договору від 25.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. за реєстровим №1564. У повідомленні про нікчемність Банк, як підстави нікчемності, зазначив пункти 2, 3, 6, 7, 8 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та вимагав повернути у свою власність нерухоме майно, що було предметом відчуження за вказаним договором, а саме, чотирикімнатну квартиру, загальною площею 106,87 м.кв, що знаходиться за адресою: місто Київ, проспект Григоренка Петра, будинок 5, квартира 25.
Згідно зі статтею 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
За приписами пункту 1 частини 4 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині 2 статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.
При цьому суд першої інстанції обґрунтовано звертає увагу на те, що повідомлення банку про виявлення ним нікчемних правочинів не підлягає примусовому виконанню. Якщо особа добровільно не погоджується з тим, що правочини є нікчемними, і не повертає активи, банк має право звернутися до суду з вимогою застосування наслідків нікчемності правочинів. 
Аналогічна правова позиція викладена у пункті 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 в справі №910/24198/16).
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що в матеріалах справи відсутні докази застосування в добровільному, або ж у судовому порядку наслідків нікчемності правочину, а саме, договору купівлі-продажу квартири від 25.05.2015.
Слід зазначити, що у серпні 2015 року Банк звернувся з позовними вимогами до ТОВ "-Еліт Буд-" про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 25.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №1564 та визнання права власності на квартиру №25 по вулиці Григоренко Петра, будинок 5 в місті Києві. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що спірний договір укладений з грубим порушенням законодавства України, а саме, з порушенням постанови НБУ від 30.04.2015 №293/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку".
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.10.2015 у справі №910/20225/15 відмовлено у задоволенні вказаного позову, оскільки судом встановлено, що спірний договір укладений між Банком та ТОВ "-Еліт Буд-" з дотриманням всіх умов та вимог законодавства України.
В силу статті 75 ГПК України, рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2015 у справі №910/20225/15, яке набрало законної сили у встановленому порядку, не може бути поставлено під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити.
Проте, 24.02.2020 Банк уклав з ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" договір купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності №80/7-4, згідно з яким передав покупцеві права, які є відмінними від права власності та які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, зокрема, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.
Згідно зі статтею 177 та пунктом 1 частини 1 статті 181 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. До нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Відповідно до статті 190 ЦК України майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.
Абзацом 3 частини 2 статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено, що майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.
Згідно з частинами 2, 3 статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.
Законодавство не містить чіткого і повного переліку майнових прав.
Частиною 1 статті 167 Господарського кодексу України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
За приписами частини 1 статті 424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.
Особливістю права вимоги як різновиду майнових прав є його подвійна правова природа: з одного боку, це суб`єктивне право кредитора, яке виникає у зобов`язанні між кредитором і боржником. Це право кредитора вимагати і отримати від боржника виконання обов`язку в межах основного зобов`язання; з іншого боку, це право, яке виступає предметом похідного (вторинного) зобов`язання (щодо переходу права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора) або об`єктом, який передається новому кредитору, що, в свою чергу, супроводжується заміною сторін у зобов`язанні.
Таким чином, аналіз вищевказаних норм законодавства дає підстави вважати майновими: 1) речові права, в тому числі речові права на чуже майно; 2) майнові права інтелектуальної власності; 3) майнові корпоративні права; 4) зобов`язальні права (права вимоги майнового характеру); 5) інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо).
Як встановлено місцевим господарським судом, предметом купівлі-продажу за договором від 24.02.2020 визначено майнові права щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності та які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, зокрема, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, що власне і є предметом заявлених позовних вимог у цій справі.
Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що в даному випадку під виглядом відчуження майнових прав щодо нерухомого майна фактично має місце продаж права на звернення до суду з цим позовом або права на застосування способу захисту цивільних прав, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 16 і статтею 387 ЦК України, хоча з урахуванням зазначеного вище застереження щодо змісту або характеру майнових прав, вміщеного у частині 2 статті 656 цього Кодексу, вказаний спосіб судового захисту цивільних прав не може бути предметом договору купівлі-продажу майнових прав з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Зазначений спосіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.
Відповідно до вказаної норми, власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених ЦК України.
Правовий аналіз положень статті 387 ЦК України дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.
Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно.
Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний).
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
Витребування майна із чужого незаконного володіння передбачено статтями 16, 387 ЦК України саме як форма захисту права власності, а не як окреме оборотоздатне майнове право, яке може відчужуватися в порядку передбаченому статтею 656 цього Кодексу, на користь інших осіб, оскільки речові права безпосередньо пов`язані з конкретною річчю і переходять у зв`язку з переходом об`єктів нерухомості. На підтвердження наявності у позивача суб`єктивного матеріального права на витребування майна із чужого незаконного володіння позивач повинен надати суду відповідні належні докази, що підтверджують його право на зазначене майно, проте до таких доказів не належить договір купівлі-продажу майнових прав, предметом відчуження за яким є такі способи судового захисту цивільних прав, як визнання права власності на нерухоме майно та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №910/11702/18.
Отже, з урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в даному випадку позивач не довів наявності обставин, які входять до предмета доказування у справі про витребування майна з чужого володіння, оскільки не підтвердив належними та допустимими доказами, в розумінні статей 76, 77 ГПК України, наявність у нього права власності або іншого суб`єктивного права титульного володільця на витребуване майно, адже, спірне майно у володінні (власності) позивача ніколи не перебувало та відповідно не могло вибути з його володіння у користування відповідача.
При цьому, зважаючи на вищевказані правові висновки Верховного Суду, договір №80/7-4 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності від 24.02.2020, місцевий господарський суд правомірно не прийняв як доказ наявності підтвердженого права власності або права законного володіння у позивача на відповідне майно.
Виходячи з того, що віндикація полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця), у даному випадку про вказаний спосіб захисту не може йтися, оскільки позивач наразі не являється та ніколи не був власником (титульним володільцем) спірного майна, натомість, набув майнові праві, відмінні від права власності.
З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку позивач не довів наявності порушеного відповідачем права власності на спірне майно, яке може бути захищене шляхом подання вказаного віндикаційного позову.
Враховуючи вище наведені норми права та встановлені фактичні обставини спірних правовідносин, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання витребування майна з володіння відповідача на користь позивача, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.
Водночас, відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.
Згідно з пунктом 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частинами 4, 5 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Разом із тим, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, колегія суддів не досліджує питання пропуску позивачем позовної давності при зверненні з даним позовом.
Відповідно до статей 73, 74, 77 ГПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Інші доводи, на які посилався апелянт під час розгляду даної справи, залишені Північним апеляційним господарським судом без задоволення, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/16571/20 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" витрати за подання апеляційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/16571/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/16571/20 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Матеріали справи №910/16571/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.
          Повний текст постанови складено та підписано 08.12.2021. 

Головуючий суддя                                                                      Л.Г. Сітайло 

Судді                                                                                          О.О. Євсіков

                                                                                          С.І. Буравльов