ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8255/21                                                               Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Мазур А.С.,                                                                                   
                                                                                                                                    Суддя-доповідач Кобаль М.І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого – судді                             Кобаля М.І.;                    
суддів:                                                  Бужак Н.П., Костюк Л.О.;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від  20 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -
          
В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови в перерахуванні та виплаті йому пенсії за інвалідністю в розмірі відшкодування збитків, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із заробітної плати у розмірі 285 крб. 11 коп., одержаної за роботу в зоні ЧАЕС, за період з 02.05.1986 року по 04.05.1986 року (3 дні);          
- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити з 01.12.2019 року перерахунок призначеної пенсії у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із заробітної плати у розмірі 285 крб. 11 коп., одержаної за роботу в зоні ЧАЕС за період з 02.05.1986 року по 04.05.1986 року (3 дні), з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2021 року зазначені позовні вимоги  задоволено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 ст. 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_1 з 15.07.2003 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію, як інваліду ІІ групи, з числа ліквідаторів 1 категорії, з обрахуванням її розміру відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».          
Згідно посвідчення серія НОМЕР_1 від 21.05.2019 року, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Протоколом призначення пенсії від 24.11.2018 ГУ ПФУ в м. Києві позивачу, як інваліду ІІ групи, з числа ліквідаторів 1 категорії, було призначено пенсію в розмірі 6 128, 51 грн., скріншот в паперовому вигляді з електронної бази даних приєднаний до матеріалів справи.
Протоколом від 23.11.2019 року ГУ ПФУ в м. Києві позивачу було перераховано з 01.12.2019 року пенсію, розмір якої склав 4 176, 90 грн. скріншот в паперовому вигляді з електронної бази даних приєднаний до матеріалів справи.
У вересні 2019 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про перерахунок пенсії.
Листом від 24.10.2019 року №259891/03 ГУ ПФУ в м. Києві повідомило позивача, що йому відмовлено у перерахунку пенсії з пенсії «за віком» на пенсію «за інвалідністю» оскільки розмір пенсії «за віком», яку він отримує в розмірі 4 880, 80 грн. більше пенсії «за інвалідністю», яку він має право отримати – 3988,20 грн. У березні 2020 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку його пенсії на пенсію «за інвалідністю», на підставі довідки від 18.08.2003 року по № 2269, виданої Комунальним підприємством «Київпастранс» автобусний парк №7, в якій зазначено, що за період роботи в зоні відчуження з 02.05.1986 року по 04.05.1986 року, позивач отримав заробітну плату в сумі 285 крб. 11 коп., копія знаходиться в матеріалах справи.
Листом від 08.04.2020 року № 2600-0203-8/45117 ГУ ПФУ в м. Києві повідомило позивача, що підстав для задоволення заяви немає, оскільки довідка не підтверджена первинними документами.
У серпні 2020 року позивач знову звернувся із відповідною заявою про перерахунок його пенсії на пенсію «за інвалідністю» на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Листом від 09.09.2020 року № 2600-0303-8/126715 ГУ ПФУ в м. Києві повідомило, що відсутні підстави для перерахунку пенсії згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки розмір пенсії «за віком», яку він отримує більше пенсії «за інвалідністю», яку він має право отримати.          
Вважаючи оскаржувані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на перерахунок його пенсії у відповідності до вимог ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням довідки від 18.08.2003 року № 2269, виданої Комунальним підприємством «Київпастранс» автобусний парк №7, про його період роботи в зоні відчуження з 02.05.1986 року по 04.05.1986 року та отримання заробітної плати в сумі 285 крб.11 коп.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ).
Відповідно до ст. 9 Закону № 796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:
1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;
2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;
4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
Згідно ст. 10 Закону № 796-ХІІ, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами (ч. 1 ст. 15 Закону № 796-ХІІ).
Статтею 14 Закону № 796-ХІІ визначені категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, для встановлення пільг і компенсацій.
Пупктом 1 частини 1 вказаної статті Закону № 796-ХІІ визначено, що учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 1 відносяться особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.          
Згідно ст. 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу у зоні відчуження в 1986 - 1990 рр. у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством, без обмеження. 
Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” визначається Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210, згідно з яким пенсії за бажанням осіб можуть призначатися, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках у розмірі відшкодування фактичних збитків (пункт 1 Порядку).
Відповідно до ст. 57 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” обчислення середньомісячного заробітку провадиться відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
У п.п. 4 п.3 Прядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 23.11.2011, №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986 - 1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).
Згідно з пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.
Тобто, роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період, єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.          
Колегія суддів зазначає, що пенсія позивачу призначена на підставі Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, тому, у відповідності до вимог ст. 54 цього ж Закону, позивач має право на перерахунок пенсії відповідно до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011, з врахуванням довідки про одержану позивачем у 1986 році в зоні відчуження ЧАЕС заробітну плату.          
Нарахування та отримання позивачем заробітної плати вказаної у довідці від 18.08.2003 № 2269, виданої Комунальним підприємством “Київпастранс” автобусний парк №7, за період роботи в зоні відчуження з 02.05.1986 року по 04.05.1986 року, в сумі 285 крб.11 коп., підтверджується іншими копіями документів, що містяться в матеріалах справи, а саме : копією наказу Київського управління пасажирського автотранспорту “Про перевід цивільної оборони об`єкта на особливий режим” № 183 від 06.05.1986 року, копією наказу Київського управління пасажирського автотранспорту «Про створення автоколони для евакуації населення з районів прилеглих до АЕС м. Чорнобиль» № 181 від 30.04.1986 року, яким визначено позивача, як водія, що приймав участь у евакуації населення Чорнобильського району 2-4 травня 1986 року, копії списку водіїв для перерахунку заробітної плати згідно додатку до наказу № 181 в якому вказана заробітна плата позивача за період роботи в м. Чорнобиль з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку.
Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідач не ставить під сумнів набуття статусу ліквідатора на ЧАЕС позивачем та факт перебування його в зоні ліквідації аварії в період 2-4 травня 1986 року.
Щодо посилання відповідача у відзиві на те, що до заяви про здійснення перерахунку пенсії позивачем була надана незавірена копія довідки від 18.08.2003 року № 2269 про заробітну плату у розмірі 285 крб. 11 коп. керуючись п.2.23 Порядку та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, колегія судді зазначає наступне.
Так, суд апеляційної інстанції вважає зазначені вище посилання відповідача безпідставними, оскільки Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 №22-10.
Тобто, на момент видання довідки №2269 від 18.08.2003 року ОСОБА_1 даного Порядку не існувало.
Таким чином, не існувало і обов`язку у особи-пенсіонера щодо подання безпосередньо до органу пенсійного фонду для призначення (перерахунку) пенсії оригіналу довідки чи завіреної належним чином її копії.
Дослідивши зібрані у справі докази та встановивши фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, прийшов до висновку, що позивач має право на перерахунок його пенсії у відповідності до вимог ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням довідки від 18.08.2003 року № 2269, виданої Комунальним підприємством «Київпастранс» автобусний парк №7, про його період роботи в зоні відчуження з 02.05.1986 року по 04.05.1986 року та отримання заробітної плати в сумі 285 крб.11 коп.
Щодо посилання на дату, з якої необхідно перерахувати позивачу пенсію, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини четвертої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа. Відтак, призначена пенсія підлягає перерахунку з дня звернення пенсіонера для її перерахунку із відповідною заявою, а саме: з 1 числа місяця у разі звернення пенсіонера до 15 числа цього місяця включно та з першого числа наступного місяця у разі його звернення після 15 числа
Оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок призначеної йому пенсії по інвалідності на підставі довідки про заробітну плату від 18.08.2003 № 2269, виданої Комунальним підприємством «Київпастранс» автобусний парк №7 до 15 вересня 2019 року.
Окрім зазначеного вище, колегія суддів також вважає протиправними дії відповідача в частині здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 року зі зменшенням її розміру з 6  128,51 грн. до 4  176, 90 грн.
Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що дії відповідача щодо відмови в перерахуванні та виплаті пенсії ОСОБА_1 за інвалідністю в розмірі відшкодування збитків, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із заробітної плати у розмірі 285 крб. 11 коп., одержаної за роботу в зоні ЧАЕС за період з 02.05.1986 року по 04.05.1986 року є неправомірними, а тому відповідача належить зобов`язати здійснити дії, щодо перерахунку пенсії позивача з урахуванням таких вимог.
Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Таким чином, твердження відповідача, що ГУ ПФУ в м. Києві має право, для перерахунку пенсії позивачеві, не використовувати довідку від 18.08.2003 року № 2269, видану Комунальним підприємством «Київпастранс» автобусний парк №7, є безпідставним та таким, що протирічить діючому законодавству України.
Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй    конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Керуючись ст.ст. 242, 257, 260, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві – залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                            Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 04.10.2021 року