ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року	Львів	Справа № 352/954/21 пров. № А/857/18346/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                            Обрізко І.М., 
суддів                                                                                Іщук Л.П., Онишкевича Т.В., 
за участю секретаря судового засідання                              Хабазня Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 липня 2021 року, прийняте суддею Гриньків Д.В. у місті Івано- Франківську у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

                                                             встановив:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі  серії ЕАН №4177547від 08.05.2021 року та закриття провадження у справі.
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 липня 2021 року позов задоволений.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».
Крім того, відповідачем на підтвердження викладених у оскаржуваній постанові обставин, надано суду фото файли, зафіксовані приладом TruCam, які не містять повну інформацію щодо номерного знаку транспортного засобу, який рухався на автодорозі М12377 км. та містить розбіжності у часі фіксації порушення (12:51:19) та часі вчинення порушення, вказаному у постанові (12:52:44). Також з наявної в матеріалах справи копії постанови неможливо встановити чи в оскаржуваній постанові наявний підпис позивача в графі про ознайомлення позивача з його правами та обов`язками, передбаченими ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.
Одночасно з переглянутого відео з нагрудної камери інспектора вбачається, що останній не ознайомлював позивача з його правами та обов`язками.
Крім того, відповідачем не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, що порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції  подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та із порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, покликання суду першої інстанції на те, що використання приладу TruCam  в ручному режимі суперечить ст.19 Конституції України та ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» спростовується інформацією ДП «Укрметртестстандарт», відповідно до якої даний прилад конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.
Звертає увагу на те, що у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження  у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення, що не призводить до порушення процесуальних прав особи. Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи передбачена також шляхом оскарження постанови до суду.
Позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, однак, не навів жодного доказу. Відповідно до фото та відео вбачається, що правопорушення здійснено саме в населеному пункті.
Зазначає, що прилад TruCam було введено в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, відповідно його подальша експлуатація жодним чином не обмежена.  Покликається на те, що прилад TruCam є придатним для застосування як в ручному, так і в автоматичному режимах.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
У судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що 08.05.2021 року інспектором УПП у Вінницькій області капралом поліції Шевчук М.С. відносно позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4177547 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням стягнення в розмірі 340 грн. штрафу, з тих підстав, що ОСОБА_1 08.05.2021 року о 12 год. 52 хв. (в с. Якушинці, вул. Зарічна, 10), керуючи транспортним засобом марки «AUDI Q7», д.н.з. НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження руху на 45 км/год (рухався зі швидкістю 95 км/год), чим порушив п. 12.4ПДР- порушення швидкісного режиму в населених пунктах, де дозволена швидкість не більше 50 км/год, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 4).
Відповідно до наданого відповідачем фотознімку з технічного засобу TruCam №ТС000744, здійсненого на автодорозі М12377км. 08.05.2021 року о 12:51 на останньому зображено фіксацію швидкості автомобіля 95 км/год., та надано збільшене фото номерного знаку НОМЕР_1 (С) (остання буква зафіксована не повністю).
Згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки за №22-01/20907, яке чинне до 28.12.2021 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam №ТС000744 відповідає вимогам технічної документації на вимірювання.
Крім того, відповідно до сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки серії А №006694 від 29.08.2012 року затверджений тип засобу вимірювальної техніки - лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam, а міжповірочний інтервал становить 1 рік.
Відповідно до відповіді Служби автомобільних доріг у Вінницькій області за №977 від 27.04.2021 року с. Якушинці позначено основними та дублюючими знаками 5.45, 5.46, 5.70.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП настає в разі перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, та тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Як зазначено вище, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідач як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 року у справі № 263/15738/16-а.
Частиною 2 ст. 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Відповідно до ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:
дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;
транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);
технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);
розмір штрафу та порядок його сплати;
правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;
відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відтак приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Апеляційний суд зазначає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку.
Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. 
Така позиція суду ґрунтується також на правовому висновку, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22.12.2010 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції критично ставиться до наявного у матеріалах справи відеозапису та фотографії з приладу TruCam ТС000744, як до доказу, з огляду на те, що такі не зазначені в додатку до постанови (п. 7 постанови не містить, зазначення які матеріали додаються до постанови), отже в постанові серії ЕАН №4177547 від 08.05.2021 року не зазначено, які докази підтверджують безпосередньо факт вчинення правопорушення.
Крім того, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що із наявних у матеріалах справи фото файлів, зафіксованих приладом TruCam (а.с. 45 зворот), неможливо встановити номерний знак транспортного засобу, який рухався на автодорозі М12377 км.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що з відеозапису із нагрудної камери поліцейського вбачається, що такий здійснено 2010.10.10 (час орієнтовно з 03.37 год. по 03.42 год.), однак, оскаржена постанова складена 08.05.2021 року о 12 год. 57 хв. Через вказані розбіжності неможливо підтвердити вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення.
Натомість, в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Бездоганне виконання суб`єктом владних повноважень процесуальних/процедурних норм є запорукою притягнення винної особи до відповідальності.
Однак порушення таких приписів може бути покладено в основу скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про  адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.
Проте, зазначена постанова є предметом оскарження, тому остання не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку та підтверджує факт скоєння правопорушення.
Також, на думку колегії суддів, сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище.
Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17.
Колегія суддів звертає увагу на  п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», де зазначено, що  поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Таким чином, суд апеляційний суд приходить до висновку про те, що зазначена норма не зобов`язує поліцейського стаціонарно монтувати TruCam, а допускає альтернативу (за бажанням та технічною можливістю).
Справді, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, зазначивши, що при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону, однак зазначене не впливає на результат розгляду  справи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції із відео з нагрудної камери капрала поліції Шевчук М.С., яке як зазначено вище по даті та часу не відповідає описаному в оскарженій постанові, вбачається, що останній не ознайомлював позивача з його правами та обов`язками, передбаченими ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, а виключно дав вказівку іншому працівнику здійснити такі дії, що є неприпустимим. Не вжито також жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, що порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні, за викладених в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення обставин, враховуючи те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що винесена постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є неправомірною та підлягає скасуванню.
Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.
Апеляційний суд не здійснює новий розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України. 
Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.
Керуючись ст.ст. 229, 272, 286, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

                                                         постановив:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 липня 2021 року у справі № 352/954/21 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 19.11.2021 року.