ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5465/21 Справа № 201/1330/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
за участю секретаря - Синенка Є.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою 
                ОСОБА_1 , 
на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Фінвест Груп", приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рички Юлії Олександрівни про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за кредитним договором, визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором іпотеки, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, - 
ВСТАНОВИЛА: 

       У лютому 2020 року  ОСОБА_2  та ОСОБА_3  звернулися до суду з позовом до  ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Фінвест Груп" (далі - ТОВ "ФК "Фінвест Груп"), приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рички Юлії Олександрівни, в якому просили суд визнати недійсним договір, укладений між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та ОСОБА_1 про відступлення права вимоги за кредитним договором №ML-302/339/2007 від 05 жовтня 2007 року, визнати недійсним договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки №PCL-302/339/2007 від 12 жовтня 2007 року, серія та номер: 2313, виданий 18 вересня 2019 року видавник: приватний нотаріус ДМНО Ричка Ю.О., скасувати рішення приватного нотаріусу ДМНО Рички Ю.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06 грудня 2019 року, індексний номер 50064290. 
       В обґрунтування позовних вимог, враховуючи останні уточнення, посилався на те, що 05 жовтня 2007 року року між позивачем ОСОБА_3 та ЗАТ "ОТП Банк" (правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та АТ "ОТП Банк") був укладений кредитний договір №ML-302/339/2007 про надання кредиту в сумі 90 438,15 дол.США зі строком погашення до 05 жовтня 2025 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 12 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_4 , а також ОСОБА_2 , було укладено договір іпотеки №PCL-302/339/2007, який посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М., реєстровий номер №533. Предметом іпотеки за цим договором є квартира, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ (з 03 червня 2016 року назва міста змінена на АДРЕСА_1 . 05 грудня 2019 року в Реєстр речових прав на нерухоме майно було внесено запис №34502827 про реєстрацію права власності на кв. АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . Підставою виникнення права власності зазначено: договір іпотеки №PCL-302/339/2007 серія та номер: 12415, виданий 02 липня 2008 року видавник: приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М.; договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки №PCL-302/339/2007 від 12 жовтня 2007 року, серія та номер: 2313, виданий 18 вересня 2019 року, видавник: приватний нотаріус ДМНО Ричка Ю.О. Підставою внесення запису вказано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50064290 від 06 грудня 2019 року, приватний нотаріус ДМНО Ричка Ю.О. Власником квартири є позивачка ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності б/н від 03 січня 1994 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів, договору дарування ВСК №275107 реєстр 11198 від 29 листопада 2005 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Шевченко В.В. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2014 року посвідченого державним нотаріусом Першої ДДНК Дудіною О.С. Позивачі зазначають, що про відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами на користь ОСОБА_1 вони повідомлені не були, окрім того, є всі підстави для визнання договору відступлення прав вимоги недійсним, а отже і для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50064290 від 06 грудня 2019 року, враховуючи те, що з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою та має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу ОСОБА_1 , який не є юридичною особою та фінансовою установою, а тому не може надавати фінансові послуги. Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512, ст.1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа. Крім того, позивачі наголошували на додаткові підстави для скасування реєстрації права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_1 , а саме на відсутність належного направлення та отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги нового кредитора про усунення порушень згідно до ст.35 Закону України "Про іпотеку", отримання якої є обов`язковою умовою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Щодо позовної вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень позивачі зазначили, що у разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав, такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним законодавством України право власності виникає з моменту його реєстрації. 
       Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2021 року позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним договір про відступлення прав вимоги №18/09/19 від 18 вересня 2019 року, укладений між ТОВ "ФК "Фінвест Груп» та ОСОБА_1 , предметом якого є відступлення прав вимоги у сумі 976 431 грн. 79 коп. за кредитним договором №ML-302/339/2007 від 05 жовтня 2007 року.
       Визнано недійсним договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки №PCL-302/339/2007 від 12 жовтня 2007 року, укладений між ТОВ "ФК "Фінвест Груп" та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. 18 вересня 2019 року, зареєстрований в реєстрі №2313.
       Скасувано рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рички Ю.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50064290 від 06 грудня 2019 року.
       Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
       Не погоджуючись з вказаними рішеннями ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій  посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення відмову в задоволені позовних вимог. 
ОСОБА_3 своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України скористався та подав відзив на апеляційну скаргу.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 05 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ЗАТ "ОТП Банк" (правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та АТ "ОТП Банк") укладено кредитний договір №ML-302/339/2007 про надання кредиту в сумі 90 438,15 доларів США зі строком повернення до 05 жовтня 2025 року /а.с.40-47 т.1/.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 12 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №PCL-302/339/2007, який посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. реєстровий номер №533. Предметом іпотеки за цим договором є квартира, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ (з 03 червня 2016 року назва міста змінена на АДРЕСА_1 /а.с.48-55 т.1/.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2011 року № 2-3269/2011 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-302/339/2007 від 05 жовтня 2007 року у розмірі 960 082, 24 грн. /а.с. 56-59 т.1/.
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2012 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2011 року залишено без змін /а.с. 60-61 т.1/.
13 листопада 2014 року внаслідок смерті чоловіка ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом НАА 715944, зареєстрованого в реєстрі за №7-1050, виданого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Дудіною О.С., позивачка ОСОБА_2 отримала в спадщину 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 (з 03 червня 2016 року змінено назву міста на - м. Дніпро) /а.с. 37 т. 1/.
18 вересня 2019 року між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (клієнт) та ТОВ "ФК "Фінвест Груп" (фактор) укладено договір факторингу №18/09/19, відповідно до якого фактор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту і стає кредитором за кредитним договором, у розмірі заборгованості по кредитному договору. У пункті 2 договору факторингу "Тлумачення термінів" визначено: кредитний договір №ML-302/339/2007 від 05 жовтня 2007 року, укладений ЗАТ "ОТП Банк", правонаступник якого є ПАТ "ОТП Банк" та боржником, у відповідності до якого перший надав боржнику грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а боржник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти, а також додаткові угоди до цих договорів. Право грошової вимоги за кредитним договором було відступлено клієнту на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 29 червня 2010 року, укладеного з ПАТ "ОТП Банк". Пунктом 5.1. договору визначено, що у відповідності до умов цього договору фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату шляхом дисконтування суми заборгованості, а клієнт відступає фактору право грошової вимоги до боржника в розмірі заборгованості, яке виникло внаслідок укладення з боржником кредитного договору та надання боржнику кредитних коштів згідно умов кредитного договору. Загальний розмір заборгованості боржника, право вимоги щодо якої відступається складає 976 431, 78 грн. та складається з заборгованості за основною сумою боргу за фінансовим кредитом 960 082, 24 грн. судові витрати - 16 349,54 грн. Сторони домовилися, що ліміт фінансування складає 300 000 грн, фактор здійснює фінансування клієнта шляхом одноразового перерахування суми (п.п.6.1,6.2 договору) /а.с. 10-11 т. 2/.
Згідно платіжного доручення №118 від 18 вересня 2019 року ТОВ "ФК "Фінвест Груп" здійснено оплату за договором факторингу №18/09/19 /а.с. 36 т.2/.
18 вересня 2019 року між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (первісний іпотекодержатель) та ТОВ "ФК "Фінвест Груп" (новий іпотекодержатель) укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки №PCL-302/339/2007 від 12 жовтня 2007 року, згідно якого первісний іпотекодержатель передає та відступає новому іпотекодержателю всю сукупність прав, належних первісному іпотекодержателю за договором забезпечення, включаючи, але не обмежуючись правом звернення стягнення на предмет обтяження та отримання задоволення своїх вимог за рахунок предмета обтяження іпотекою. Новому іпотекодержателю переходять всі права первісного іпотекодержателя як сторони за договором забезпечення в обсягах та на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором. Договір було посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Ричкою Ю.О. та зареєстровано в реєстрі за №2311 /а.с. 152 т. 1/.
18 вересня 2019 року між ТОВ "ФК "Фінвест Груп" (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено договір про відступлення прав вимоги №18/09/19, відповідно до якого первісний кредитор в порядку та на умовах, визначеним цим договором та чинним законодавством України відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) право грошової вимоги, що належить первісному кредитору і стає кредитором за кредитним договором, укладеним між ЗАТ "ОТП Банк" і боржником в розмірі заборгованості за кредитним договором. У пункті 2 договору "Тлумачення термінів" визначено: кредитний договір №ML-302/339/2007 від 05 жовтня 2007 року, укладений між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та боржником, у відповідності до якого ЗАТ "ОТП Банк" надало боржнику грошові кошти (кредит) в розмірі та на умовах встановлених договором, а боржник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти, а також додаткові угоди до цього договору. Право грошової вимоги за кредитним договором було відступлено первісному кредитору на підставі договору факторингу №18/09/19 від 18 вересня 2019 року укладеного між ТОВ "ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та первісним кредитором. Пунктом 5.1. договору визначено, що загальний розмір заборгованості боржника, право вимоги щодо якої відступається складає 976 431, 78 грн. Первісний кредитор та новий кредитор домовилися, що загальна вартість відступлених прав за кредитним договором складає 617 500 грн. та повинна бути сплачена новим кредитором протягом 2 робочих днів з дати підписання сторонами договору (п.п.6.1.6.2 договору) /а.с. 119-120 т. 1/.
Згідно меморіального ордера №@2PL733287 від 18 вересня 2020 року на рахунок отримувача ТОВ "ФК "Фінвест Груп" здійснено переказ коштів 617 500 грн., як платіж за договором відступлення №18/09/19 від 18 вересня 2019 року ОСОБА_1 /а.с. 35 т. 2/.
18 вересня 2019 року між ТОВ "ФК "Фінвест Груп" (первісний іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (новий іпотекодержатель) укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки №PCL-302/339/2007 від 12 жовтня 2007 року, згідно якого первісний іпотекодержатель передає та відступає новому іпотекодержателю всю сукупність прав, належних первісному іпотекодержателю за договором забезпечення, включають, але не обмежуючись правом звернення стягнення на предмет обтяження та отримання задоволення своїх вимог за рахунок предмета обтяження іпотекою. Новому іпотекодержателю переходять всі права первісного іпотеко держателя, як сторони за договором забезпечення, в обсягах та на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором. Договір було посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Ричкою Ю.О. та зареєстровано в реєстрі за №2313 /а.с. 116 т. 1/.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №196702974 від 17 січня 2020 року вбачається, що 05 грудня 2019 року приватним нотаріусом ДМНО Ричкою Ю.О. було проведено державну реєстрацію права власності, номер запису 34502827, на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі рішення приватного нотаріуса ДМНО Рички Ю.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 50064290 від 06 грудня 2019 року. Підстава виникнення права власності зазначено: договір іпотеки №PCL-302/339/2007 серія та номер: 12415, виданий 02 липня 2008 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М.; договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки №PCL-302/339/2007 від 12. жовтня 2007 року серія та номер: 2313, виданий 18 вересня 2019 року видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. /а.с. 72 т. 1/.
Предметом даної справи є визнання недійсними договорів відступлення прав вимоги на підставі відсутності спеціального суб`єкту у даних правовідносинах. 
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.
Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимогане має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше
не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні
в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше
не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
За договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (пункти 37, 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від
16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18).
Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так
і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (пункт 51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18).
Разом з цим, положення ч.1 ст.1083 ЦК України регулюють питання наступного відступлення права грошової вимоги після укладення договору факторингу.
Так, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу (ч.1 ст.1083 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
Визначення факторингу міститься у ст. 49 Закону України від 07 грудня .2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність", у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
У статті 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Зі статей 1077 та 1079 ЦК України та ч.5 ст. 5 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вбачається, що договір факторингу зачіпає інтереси трьох сторін: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактора, яким може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, та боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором.
Фінансова установа - це юридична особа, яка згідно із законом надає одну або декілька фінансових послуг і внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку (пункт 1 ч.1 ст.1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" ).
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 того ж Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг належить до фінансових послуг (пункт 11 ч.1 ст. 4 Закону).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (ст.513 ЦК України). Оскільки факторинг є фінансовою послугою вимоги до такого договору визначені у ст.6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", вказана норма передбачає правило за яким фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що оскільки договорами факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, то воно повинно здійснюватися відповідно до положень цієї глави, яка регулює відносини з факторингу (ч.2 ст.1083 ЦК України).
Іншими словами, наступне відступлення права грошової вимоги має здійснюватися шляхом укладення саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін (ст.1079 ЦК України), а не шляхом укладення договору про відступлення права вимоги з фізичною особою. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20).
У постанові від 30 сінчя 2019 року у справі № 755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
ТОВ "ФК "Фінвест Груп" (первісний кредитор) за договором відступлення прав вимоги №18/09/19 від 18 вересня 2019 року уступив грошову вимогу до боржника ОСОБА_3 в обмін на грошові кошти в сумі 617 500 грн., які ОСОБА_1 (новий кредитор) сплатив первісному кредитору. Оспорюваний договір про відступлення права вимоги за кредитним договором, незважаючи на його назву, за своєю правовою природою є договором факторингу з огляду на те, що за цим договором ТОВ "Факторингова компанія "Фінвест Груп" відступлено грошову вимогу (976 431грн.78коп.) в обмін на грошові кошти (617 500 грн.), у зв`язку з чим ОСОБА_1 , у свою чергу, набув право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги, тобто фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу.
Отже, з укладенням договору про відступлення права вимоги відбулася заміна кредитодавця - ТОВ "Факторингова компанія "Фінвест Груп", який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу - ОСОБА_1 , який не може бути належним правонаступником кредитодавця у спірних правовідносинах, адже для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа, проте відповідач ОСОБА_1 не відноситься до фінансових установ у розумінні Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", які можуть надавати фінансові послуги, у тому числі і у формі факторингу.
Крім того, нормами ст.1054 ЦК України чітко визначено суб`єктний склад сторін у кредитних зобов`язаннях, а саме кредитором у кредитних зобов`язаннях може бути лише банк або інша фінансова установа, тому права кредитора за кредитним договором можуть бути відступлені виключно банківській чи іншій фінансовій установі, а оскільки іпотека є акцесорним зобов`язанням, дійсність якого пов`язується з основним зобов`язанням, та відступлення прав вимоги за договором іпотеки можливе з одночасним відступленням прав вимоги за основним зобов`язанням, необхідно зазначити, що права вимоги до іпотекодавця, майном якого забезпечений кредит, може бути відступлено виключно на користь банківської чи іншій фінансовій установи, тому ні фізична особа, ні юридична особа, якщо вона не має статусу банку чи іншої фінансової установи, не можуть бути іпотекодержателем за договором іпотеки, яким забезпечується виконання зобов`язання за кредитним договором.
Виходячи з викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договір про відступлення прав вимоги №18/09/19 від 18 вересня 2019 року, укладений між ТОВ «ФК "Фінвест Груп» та ОСОБА_1 є недійсним з моменту його укладення, оскільки предметом договору є відступлення прав вимоги у сумі 976 431, 79 грн. за кредитним договором, що суперечить вимогам ЦК України, оскільки в даному випадку фізична особа не може бути кредитором у зобов`язанні права кредитора, за яким відступили, та виходячи із приписів ч.1 ст.24 Закону України "Про іпотеку" відступлення права вимоги за договором іпотеки можливе за умови, якщо одночасно відступаються право за основним зобов`язанням, проте враховуючи, що договір про відступлення основного зобов`язання є недійсним, також недійсним є і забезпечувальне зобов`язання договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки №PCL-302/339/2007 від 12 жовтня 2007 року, який укладений між ТОВ «ФК "Фінвест Груп» та ОСОБА_1 . 
Посилання заявника на постанови Верховного Суду від
16 грудня 2020 року у справі №640/14873/19, від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 та ухвали від 18 грудня 2019 року у справі 638/22396/14-ц колегія суддів не приймає до уваги, оскільки правовідносини, які були предметом розгляду не подібні зі справою, що розглядається.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи ОСОБА_1 про те, що оспорювані договори про відступлення права вимоги від 18 вересня 2019 року відповідають вимогам ст.ст 512-514 ЦК України та є договорами відступлення права вимоги, а не факторингу спростовуються вищенаведеними висновками та правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20). 
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.
       Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 12, 81 ЦПК України), прийшов до висновку що ОСОБА_1 набув право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги, тобто фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу. Враховуючи встановлені обставини колегія суддів погоджується з висновком райнного суду про наявність підстав для визнання недійсними договори відсдступлення прав вимоги. 
       Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції було дотримано норми матеріального та процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду. 
       Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
       Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення. 
Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                                Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                        Е.Л. Демченко                                                
                                                                               М.О. Макаров