ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" жовтня 2021 р.           Справа№ 910/1160/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тищенко А.І.
суддів:            Михальської Ю.Б. 
          Скрипки  І.М. 
 
без повідомлення учасників апеляційного провадження
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1»                                                            
на рішення             
Господарського суду міста Києва
від       12.04.2021 
у справі       № 910/1160/21 (суддя Шкурдова Л.М.) 
за позовом      Товариства з обмеженою відповідальністю «Антаріс ПВР-Буд»
до   Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1»
про       стягнення 142    350, 13 грн.

      ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

         Товариство з обмеженою відповідальністю «Антаріс ПВР-Буд» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1»
про       стягнення 142       350, 13 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору підряду №1166 від 20.03.2019 в частині оплати виконаних робіт, що складає 132050, 00 грн. та   внаслідок чого відповідачу було нараховано відповідно до п.10.13. договору пеню у розмірі 3      755, 28 грн., а також  1      867, 00 грн. 3% річних та 4      677, 85 грн. інфляційних втрат. 

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 у справі № 910/1160/21  позов задоволено частково. На підставі рішення суду з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "ЗЗБК №1" підлягає стягненню  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Антаріс ПВР-Буд"  57       998  грн.  21 коп. - суму основного боргу, 2         495  грн. 69 коп.  - пеню, 4         301 грн. 83 коп. - інфляційних втрат,  1248  грн. 24 коп. - 3 % річних та 1440  грн. 65 коп. - витрат по сплаті судового збору.  Провадження у справі в частині стягнення з відповідача 30 000,00 грн - закрито.  В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.
Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що, оскільки відповідач свої зобов`язання за договором № 1166 від 20.03.2019  виконав частково, на момент звернення позивача з позовом до суду розмір неоплачених робіт складав 87      998, 21 грн., які підлягають стягненню з відповідача, а також суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог за розрахунком суду в частині стягнення за період з 01.08.2020 по 20.01.2021  пені у розмірі 3      755, 28 грн., 1      867, 00 - 3% річних та 4      677, 45 грн. інфляційних втрат  про стягнення пені у розмірі 14      647, 12 грн. та  штрафу у розмірі 11      578, 00 грн. Крім того, оскільки позивач після порушення провадження у справі сплатив заборгованість у розмірі 30      000,00 грн., судом першої інстанції в цій частині провадження у справі закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1»                  звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва            від 12.04.2021  в  частині стягнення  інфляційних втрат, пені, 3% річних та ухвалити нове рішення у відповідній частині.  
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час прийняття рішення було допущено помилку в розрахунках інфляційних втрат, пені, 3% річних, оскільки сум заборгованості повинна розраховуватись з 01.09.2021, а не з 01.08.2020, як заявлено позивачем. 

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

20.03.2019 між Товариством з обмежено відповідальністю "Будівельна компанія ЗЗБК №1" (генпідрядник за умовами договору) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АНТАРІС ПВР-БУД" (субпідрядник за умовами договору) укладено договір підряду №1166 на виконання комплексу оздоблювальних робіт в місцях загального користування та в квартирах (Житловий будинок № 26 по об`єкту: Будівництво багатоповерхових житлових будинків з об`єктами торгівельно-офісно-розважального та соціально-побутового призначення між вул. Бориса Гмирі та вул. Колекторною у Дарницькому районі м.Києва"), на підставі якого субпідрядник зобов`язувався виконати за завданням генпідрядника роботи, що передбачені та у визначені договором строки, а генпідрядник зобов`язувався прийняти і оплатити виконані роботи на умовах та в строки, що обумовлені договором.
Пунктом 3.1. договору сторони передбачили, що термін початку та завершення робіт встановлюється згідно Календарного виконання робіт. 
Відповідно до додатку №2 до договору "Календарний графік виконання робіт" позивач зобов`язаний був почати роботи в березні місяці 2019 року та  завершити в травні 2019 року.
Згідно пункту 4.3. договору генпідрядник  щомісячно здійснює платежі за якісно виконані роботи в розмірі не більш, як 90 відсотків від загальної вартості за актом і довідкою про вартість (форма №КБ-3) виконаних підрядних робіт, підписаних уповноваженими представниками сторін.
Відповідно до п.4.4. договору забезпечення виконання договору (договірне забезпечення) забезпечується утриманням  10 відсотків від вартості фактично виконаних робіт кожного звітного місяця та сплачуються генпідрядником субпідряднику  у двомісячний термін після видачі Сертифіката територіальним органом Державної архітектурно-будівельної інспекції та оформлення акту передачі об`єкту експлуатуючій організації.
Відповідно до п.4.5. договору кінцеві розрахунки здійснюються у двомісячний термін після виконання і приймання всіх, передбачених договором робіт та видачі сертифіката територіальним органом Державної архітектурно-будівельної інспекції та передачі об`єкту експлуатуючій організації.
Згідно з п.4.11.Договору субпідрядник перераховує або погашає іншим способом генпідряднику кошти за послуги генпідряду в розмірі 2,5 % від вартості виконаних підрядних робіт без врахування вартості матеріалів поставки генпідрядника.  
Я вбачається з матеріалів справи, позивачем виконано обумовлені договором роботи на суму 440      517,90 грн., що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт  №1 від 30.04.2019 на суму 202 517,90 грн., актом приймання виконаних будівельних робіт  №1 від 31.05.2019 на суму 168       000,00 грн., актом приймання виконаних будівельних робіт  №1 від 17.07.2020 на суму 70       000,00 грн. та відповідними довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат.
Позивач зазначає, що у зазначений період між позивачем та відповідачем було проведено взаєморозрахунки за договором на загальну суму 308      467, 90 грн. з урахуванням перерахованих субпідрядником на користь генпідрядника  коштів за послуги геніпдряду 2,5% від вартості виконаних робіт, без врахування вартості матеріалів поставки генпідрядника згідно п.4.11 договору.
Відповідач у повному обсязі не виконав взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого у останнього  утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 20.01.2021 складає 132      050,00 грн.
Відповідно до умов п.10.13. укладеного договору за невиконання чи неналежне виконання генпідрядником п.4.3. він сплачує субпідряднику пеню у розмірі  облікової ставки НБУ від простроченої суми платежу за кожний день прострочення.
У зв`язку із тим, що  станом на 20.01.2021 року у відповідача перед позивачем існує прострочена заборгованість з оплати за виконані роботи на загальну суму 132 050, 00 грн., позивачем нараховано відповідно до п.10.13 договору пеню у розмірі 3      755 28 грн. за період з 01.08.2020 по 20.01.2021.
Також позивачем нараховано на підстав ст. 625 ЦК України за період з 01.08.2020 по 20.01.2021 три проценти річних у розмірі 1      867, 00 грн. та 4      677, 85 грн. втрат від інфляції, які він просить суд стягнути з відповідача. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до      ст. 509 Цивільного кодексу України та ст. 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання  та  інші  учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські  зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до статей  525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
      Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Відповідно до ст. 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього            Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін. У разі перевищення твердого кошторису усі пов`язані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом (ст. 844 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Частиною 4 ст. 882 Цивільного кодексу України встановлено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.
Відповідно до ч. 4 ст. 879 Цивільного кодексу України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.
За приписами п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.1         ст.212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).
Відкладальна обставина може полягати у діях як однієї із сторін договору, так і третьої особи, яка нею не є, але у будь-якому разі повинна обумовлювати настання (зміну) відповідних прав і відповідних обов`язків обох сторін договору, а не лише однієї з них, та у момент укладання договору щодо такої обставини має бути невідомо, настане вона чи ні. Отже, на відміну від строку, яким є визначений проміжок часу до відомого моменту або події, яка має неминуче настати, відкладальна обставина має характер такої обставини, що може і не настати. (постанова Верховного Суду у справі №910/13527/17).
Сторонами договору передбачено певні відкладальні умови щодо розрахунку за надані послуги позивачем,  а саме кінцеві розрахунки (10%) здійснюються у двомісячний термін після виконання і приймання всіх, передбачених договором робіт та видачі Сертифіката територіальним органом Державної архітектурно-будівельної інспекції та передачі об`єкту експлуатуючій організації.
Суд першої інстанції правильно встановив, що матеріали справи не містять доказів видачі Сертифіката територіальним органом Державної архітектурно-будівельної інспекції та передачі об`єкту експлуатуючій організації, отже відсутні підстави для сплати 10 % від вартості виконаних робіт, що складає 44        051,79 грн.
Крім того, посилання позивача на те, що ним фактично виконано обумовлені договором роботи, що є підставою для їх оплати в повному обсязі є необґрунтованими, оскільки сторонами договору  погоджено відкладальну умову оплати відносно 10 % вартості виконаних робіт за договором. 
Між відповідачем та позивачем  було проведено взаєморозрахунки за договором на загальну суму 308 467, 90 грн. з урахуванням перерахованих субпідрядником на користь генпідрядника коштів за послуги генпідряду в розмірі 2,5 % від вартості виконаних робіт, без врахування вартості матеріалів поставки Генпідрядника, згідно пункту 4.11 договору.
Таким чином, на  час звернення позивача з позовом до суду сума неоплачених робіт склала    87 998,21 грн. (440      517,90грн. -308467,90 грн.)
Під час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідачем 05.04.2021 було здійснено оплату суми боргу в розмірі 30 000,00 грн.
Згідно  п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
За таких обставин, оскільки відповідачем частково сплачено позивачеві суму заборгованості у розмірі  30        000, 00 грн., провадження у справі в частині стягнення 30        000, 00  грн. заборгованості на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України підлягає закриттю.
Враховуючи вищевикладене, колегія  задовольняє позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 57      998, 21 грн. (87 998,21 грн. - 30 000, 00 грн.).
Оскільки відповідач неналежно виконав свої зобов`язання та допустив прострочення зобов`язання з оплати виконаних робіт позивач просить суд стягнути з відповідача  пеню у розмірі 3      755, 28 грн. за період з 01.08.2020 по 20.01.2021 виходячи з розрахунку основної заборгованості 132      050, 00грн.
Стаття 610 ЦК України  визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Приписами  ст. 611 ЦК України  визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
За правопорушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1      статті 216 ГК України).
Відповідно до ч. 2      статті 217 ГК України      у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Частиною 1      статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями      визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
      Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (статті 549 ЦК України).
Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.
Відповідно до ч. 6  ст. 232 ГК України  нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Статтею 258 Цивільного Кодексу України      передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Частиною 2 вказаної норми      ЦК України      встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до п.10.13. договору  за невиконання чи неналежне виконання генпідрядником п.4.3. він сплачує субпідряднику пеню у розмірі облікової ставки НБУ від простроченої суми платежу за кожний день прострочення.
Пунктом 4.3. договору встановлено, що генпідрядник щомісячно здійснює платежі за якісно виконані роботи в розмірі не більш, як 90 відсотків від загальної вартості за договором за актом і довідкою про вартість (форма № КБ-3) виконаних підрядних робіт, підписаних уповноваженими представниками сторін.
Враховуючи вищевикладене, перевіривши розрахунок пені по заборгованості за договором підряду № 1166 ввід 20.03.2019,  колегія погоджується з висновком Господарського суду першої інстанції про часткове задоволення позовних  вимог позивача про стягнення з відповідача за період з 01.08.2020 по 20.01.2021 пені  у розмірі  2495, 69  грн. виходячи з розміру основної заборгованості 87      998, 21 грн.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних з суми боргу в розмірі 87 998,21 грн. за період з 01.08.2020 по 20.01.2021, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача  4     301,83 грн. інфляційних втрат та  1248,24 грн.  - 3 % річних.
Колегія не приймає до уваги доводи апелянта щодо неправильного визначення розміру заборгованості, яка, на його думку, згідно умов договору мала розраховуватись з 01.09.2020, оскільки зазначені посилання не ґрунтуються на умовах договору та будь-яких  контррозрахунках.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч.2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).
Зважаючи на обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки доводи апелянта по суті  його скарги в межах заявлених вимог, є безпідставні та необґрунтовані, такі, що зводяться до намагань апелянта здійснити переоцінку обставин справи, правильно  встановлених судом першої інстанції та не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують правильність викладених в судовому рішенні висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для  його скасування або зімни  не вбачається. 
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 у справі № 910/116/21 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судові витрати
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на апелянта.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270 пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

      Апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1»            на рішення       Господарського суду міста Києва від       12.04.2021 у справі       № 910/1160/21 залишити без задоволення.
   Рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 у справі № 910/1160/21 залишити без  змін.
Матеріали справи № 910/1160/21  повернути до Господарського суду міста Києва.
      
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 23.10.2021.

Головуючий суддя                                                            А.І. Тищенко 

Судді                                                                                Ю.Б. Михальська

                                                                                І.М. Скрипка