ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/13843/19                                           Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда В.І. 
                                                                                                  Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  06 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                              Василенка Я.М.,
суддів                                        Ганечко О.М., Кузьменка В.В., 
за участю секретаря                    Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.07.2021 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна група» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, -
ВСТАНОВИВ:
ТОВ «Інвестиційно-будівельна група» звернулося до суду першої інстанції з позовом, в якому просило: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.07.2016 № 00063631201. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.07.2021 позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної податкової служби у м. Києві звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Інвестиційно-будівельна група» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 02.10.2003 та 04.10.2004 внесено відповідний запис № 10681200000001320 та 14.10.2003 взято на облік ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві за № 9985.
Відповідачем було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ТОВ «Інвестиційно-будівельна група» за квітень 2016 року, за результатом якої складено акт №342/26-50-12-01-11/32486636 від 21.06.2016 року.
Перевіркою встановлено порушення позивачем п.198.6 ст.198, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України та завищено суму від`ємного значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, суму податку на додану вартість у розмірі 24157272,00 грн по декларації з податку на додану вартість   за квітень 2016 року.
На підставі акта перевірки № 342/26-50-12-01-11/32486636 від 21.06.2016 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 21.07.2016 № 0063631201, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 24  157 272, 00 грн.
Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 21.07.2016 № 0063631201 необґрунтованим, позивачем подано скаргу до ГУ ДФС у м. Києві, за результатом розгляду якої рішенням ГУ ДФС у м. Києві № 21730/10/26-15-10-01-35 від 06.10.2016 податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.
Також, не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням позивачем було подано скаргу до ДФС України, за результатом розгляду якої рішенням ДФС України № 23261/6/99-99-11-03-01-25 від 16.12.2016 податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.
Вважаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду першої інстанції.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що податковим органом не доведено обґрунтованості та правомірності податкового повідомлення-рішення від 21.07.2016 № 00063631201, натомість позивачем надано належні докази дотримання приписів податкового законодавства, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом першої інстанції прийнято оскаржуване рішення без врахування всіх фактичних обставин справи та надання їм належної правової оцінки, у зв`язку із чим воно підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Відповідно до п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов`язань. Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.
Згідно ст. 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору. Обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.
Податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).
У окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов`язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.
Податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.
Відповідно до ст.49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.
Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.
Прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу.
Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.
З аналізу викладених норм вбачається імперативний характер вищенаведеної норми, який означає, що податковий орган немає права не прийняти фактично отриману податкову декларацію, подану платником податків в один із способів, передбачених п.49.3 ст.49 Податкового кодексу України.
Таким чином, процедура прийняття податкової декларації полягає у вчиненні посадовою особою податкового органу фактичних дій із: 1) перевірки наявності та достовірності заповнення обов`язкових реквізитів, передбачених п.48.3 та п.48.4 Податкового кодексу України; 2) реєстрація податкової декларації у день її отримання органом державної податкової служби.
При цьому, виключні підстави для відмови у прийнятті податкової декларації наведені у п.49.11 ст.49 Податкового кодексу України, а саме: у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу.
Крім того, приписами Податкового кодексу України передбачені спеціальні   наслідки подання платником податків податкової декларації, заповненої з порушенням вимог п.48.3 та п.48.4 Податкового кодексу України, а саме на підставі п.49.11 ст.49 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих днів з дня її отримання; у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.
Як було встановлено судом першої інстанції, з лютого по жовтень 2016 року позивачем подавалась податкова звітність до податкового органу у паперовому вигляді у зв`язку з відмовою в укладенні (підписанні) договору про визнання електронних документів.
Дана обставина підтверджується листами податкового органу № 5/10/26-50-10-П від 09.03.2016 року та від 21.04.2016 №4594/10/2650-08-04.
Позиція контролюючого органу обґрунтована тим, що згідно п.п. 5 п. розділу 5 Порядку №21 сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду   (рядок 19.1 + рядок 20.3), відображається у рядку 21 та переноситься до рядка 16.1 наступного звітного (податкового) періоду. Таким чином, на порушення п.п.4.7 п.4 розділу 5 Порядку № 21 позивачем завищено рядок 16.1 податкової декларації з ПДВ за квітень 2016 року, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на суму податку на додану вартість у розмірі 24  157  272, 00 грн., яка не була відображена у рядку 21 декларації за попередній звітний період. Крім того, позивачем на порушення п.п.10.2 п.10 Розділу 3 №21 до декларації з ПДВ за березень 2016 року від 22.04.2016 №1600026632 не було подано додатку 2 «Довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2)».
Разом із тим, як було встановлено судом першої інстанції, податкова звітність за березень 2016 року була подана ТОВ «Інвестиційно-будівельна група» 20.04.2016 та отримана податковим органом.
Крім того, зазначена податкова звітність була подана з усіма додатками: податкова декларація з податку на додану вартість від 20.04.2016; довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2) від 20.04.2016; розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) від 20.04.2016 року.
Також, податкова звітність за квітень 2016 року була подана ТОВ «Інвестиційно-будівельна група» 19.05.2016 року та отримана податковим органом.
Зазначена податкова звітність була подана з усіма додатками: податкова декларація з податку на додану вартість від 19.05.2016; довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2) від 19.05.2016; розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) від 19.05.2016.
Враховуючи надані позивачем докази, колегія суддів вважає, що ТОВ «Інвестиційно-будівельна група» виконало свої податкові зобов`язання з подачі податкової звітності за березень та квітень 2016 року.
В акті перевірки зазначено, що ТОВ «Інвестиційно-будівельна група» подано до відповідача декларацію з ПДВ за квітень 2016 року у паперовому вигляді від 19.05.2016 № 1600031424, в якій у рядку 16 та 16.1 зазначено суму від`ємного значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду з рядка 21 попереднього звітного (податкового) періоду у розмірі 24  157 272, 00 грн.
Перевіркою наявності декларації з ПДВ за березень 2016 року встановлено, що позивачем подано до податкового органу декларацію з ПДВ за березень 2016 року від 22.04.2016 № 1600026632, яка не визнана як податкова звітність у зв`язку з порушенням ст.ст.48, 49 Податкового кодексу України, про що повідомлено платника податків листом від 22.04.2016 № 4670/10/26-50-08-04.
Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем рішення ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві про невизнання поданої податкової звітності за березень 2016 року, в тому числі листа від 22.04.2016 № 4670/10/26-50-08-04.
В той же час, до суду першої інстанції податковим органом було надано лист від 22.04.2016 № 4670/10/26-50-08-04 з відміткою про вручення його 25.04.2016.
Однак, колегія суддів зауважує, що в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, адресатом значиться ТОВ «ІБК», а не ТОВ «Інвестиційно-будівельна група».
Доводи апелянта про те, що ТОВ «ІБК» є скороченою назвою ТОВ «Інвестиційно-будівельна група» колегія суддів не бере до уваги, оскільки документально, зокрема відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань вказане не підтверджується. При цьому, навіть якщо і мало місце скорочення назви ТОВ «Інвестиційно-будівельна група», то воно було б вжито як ТОВ «ІБГ», а не ТОВ «ІБК».
Враховуючи вищевикладене та те, що позивачем 20.04.2016 особисто було подано податкову звітність з податку на додану вартість за березень 2016 року (в паперовому вигляді) з усіма додатками, така звітність разом із усіма додатками   уповноваженою посадовою особою контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, була перевірена на наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України, була прийнята до реєстрації, про що свідчать відмітки про прийняття від 20.04.2020 на кожному аркуші та додатках до звітності, жодних рішень про невизнання такої звітності позивач не отримував, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що порушення з боку позивача п.п.4.7 п.4 розділу 5 Порядку №21 відсутні, а тому позивач правомірно переніс в рядок 16.1 податкової декларації з ПДВ за квітень 2016 року суму податку на додану вартість у розмірі 24  157 272 грн., яка не була відображена у рядку 21 декларації за попередній звітний період - березень 2016 року.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про недоведеність податковим органом обґрунтованості та правомірності податкового повідомлення-рішення від 21.07.2016 № 00063631201, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.
При цьому, вказані вище та всі інші доводи та аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.
Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.07.2021 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                Василенко Я.М.                       

Судді:                                                                                          Ганечко О.М. 
                                                                                                        
                                                                                                    Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 11.10.2021.