ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/14276/20                                                               Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 вересня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Бєлової Л.В. 
суддів:                     Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Вишгородського районного відділу Центрального Міжрегіонального Управління ДМС у м. Києві та Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вишгородського районного відділу Центрального Міжрегіонального Управління ДМС у м. Києві та Київській області про визнання протиправними дії та зобов"язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила: 
- визнати протиправною відмову в оформленні і видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року замість втраченого;
- зобов`язати оформити на ім`я позивача і видати новий паспорт громадянина України зразка 1994 року. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року адміністративний позов задоволено: 
Визнано протиправною відмову Вишгородського районного відділу Центрального Міжрегіонального Управління ДМС у м. Києві та Київській області (код ЄДРПОУ 42552598) в оформленні і видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України зразка 1994 року замість втраченого.
Зобов`язано Вишгородський районний відділ Центрального Міжрегіонального Управління ДМС у м. Києві та Київській області (код ЄДРПОУ 42552598) оформити на ім`я ОСОБА_1 і видати новий паспорт громадянина України зразка 1994 року. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи. 
Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що позивач не звертався із заявою відповідної форми з наданням відповідних документів щодо видачі паспорта, будь-яке рішення не приймалось, а відповідь надана у відповідності до Закону України «Про звернення громадян». 
06 вересня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив ОСОБА_1 , в якому позивач повністю підтримує правову позицію суду першої інстанції та вказує про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.  
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 - громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .
Позивач звернулась із заявою до відповідача, в якій просила видати паспорт громадянина України виключно у формі паспортної книжечки, у зв`язку з відмовою від оформлення паспорта у формі ID-картки. При цьому зазначила, що згоду на обробку персональних відповідачу не надає.
Відповідач листом від 24.11.2020 № 1-28/1752-20 повідомив позивача про те, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, починаючи з чотирнадцятирічного віку, виготовляється тільки у формі картки, що містить безконтактний електронний носій, а прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, з 01.11.2016 припиняється.
Вважаючи відмову в оформленні і видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року протиправною, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.
Також, суд першої інстанції вказав, що відповідачем не доведено правомірності своєї відмови у видачі позивачу паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, а тому позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, для належного захисту порушених прав позивача слід зобов`язати відповідач оформити позивачці і видати новий паспорт громадянина України зразка 1994 року. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ч. 2  ст. 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно з ч. 2  ст. 32 Конституції України  не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених        законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Згідно з ч. 1  ст. 1 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року №5492-VI  (далі - Закон № 5492-VI) суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим  Законом  документів, регулюються        Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.
Відповідно до ч. 1  ст. 10 Закону № 5492-VI  внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог        Закону України «Про захист персональних даних».
У разі, якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Частиною 1  ст. 13 Закону № 5492-VI  передбачено, що документи, оформлення яких передбачається цим  Законом  із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.
Одним із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зазначено паспорт громадянина України (пп. «а» п. 1 ч. 1  ст. 13 Закону № 5492-VI).
Відповідно до ч. 3  ст. 13 Закону № 5492-VI  паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України містять безконтактний електронний носій.
Частинами 1, 1  ст. 14 Закону № 5492-VI  передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.
Згідно з ч. 2  ст. 15 Закону № 5492-VI  бланки документів, якщо інше не визначено цим  Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1  ст. 16 Закону № 5492-VI  оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.
Частинами 1, 8  ст. 16 Закону № 5492-VI  передбачено, що подання документів для оформлення і отримання документів, що посвідчують особу та встановлюють громадянство України, здійснюється:
1) громадянами України, які досягли шістнадцятирічного віку, - на підставі їхньої особистої заяви;
2) громадянами України, які не досягли шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників, а якщо батьки не перебувають у шлюбі - за заявою того з батьків, з яким проживає особа, або інших представників.
Відповідно до ч. 7  ст. 16 указаного Закону    уповноважений суб`єкт має право відмовити заявникові у видачі документа у разі, якщо:
1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа;
2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті);
3) заявник не надав усіх документів та інформації, необхідних для оформлення і видачі документа;
4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником.
У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа.
Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.
Згідно з ч. 1, 2  ст. 21 Закону № 5492-VI  паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 4  ст. 21 Закону № 5492-VI  паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Перелік інформації, яка вноситься до паспорта громадянина України, визначено у ч. 7  ст. 21 Закону № 5492-VI. Він містить, зокрема: унікальний номер запису в Реєстрі; відцифрований образ обличчя особи; відцифрований підпис особи.
У  ст. 7 Закону №5492-VI  визначено перелік інформації про особу, яка вноситься до Реєстру, в якій, крім зазначеного, передбачено, що у разі оформлення паспорта громадянина України до Реєстру за згодою особи вносяться також відцифровані відбитки пальців рук особи (п. 13 ч. 1 ст. 7).
Відповідно до ч. 6  ст. 7 Закону № 5492-VI  забороняється вимагати від осіб та вносити до Реєстру інформацію, не передбачену цим Законом. Забороняється вимагати від осіб персональні дані, що свідчать про етнічне походження, расу, політичні, релігійні чи інші переконання, звинувачення у скоєнні злочину або засудження до кримінального покарання, а також дані щодо здоров`я або статевого життя.
На виконання положень ч. 2 ст.  15  та абз. 2 ч. 2 ст.  21 Закону №5492-VI  Кабінет Міністрів України 25 березня 2015 року прийняв постанову № 302 (далі - Постанова № 302), якою затвердив зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі - Порядок № 302).
За змістом пункту 2 Порядку № 302 із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:
з 1 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією        постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого        постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII;
з 1 листопада 2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією  постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією        постановою.
Пунктом 3 Порядку № 302 встановлено, що до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією        постановою, з 1 листопада 2016 року припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 року, є чинним протягом строку, на який його було видано.
Згідно з пп. 1 п. 7 Порядку № 302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта особі, яка досягла 14-річного віку, здійснюється на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.
Відповідно до пункту 19 Порядку № 302 документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта подаються до центрів надання адміністративних послуг, державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, і його відокремлених підрозділів (далі - уповноважені суб`єкти), територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС.
Пунктом 131 Постанови № 302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація, зокрема, біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.
Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи.
Положення про паспорт громадянина України (на яке позивач посилається як на одну з правових підстав для задоволення позовних вимог), затверджено  постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.
Відповідно до п.п. 2, 3, 5, 6, 8, 13 Положення про паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.
Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України в межах створення державної автоматизованої системи обліку населення.
Паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис «Україна», нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис «Паспорт». На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис «Паспорт громадянина України». На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних у паспорт, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення.
Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.
Для одержання паспорта (у формі паспортної книжечки) громадянин подає: заяву за формою, установленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.
З наявних матеріалів справи вбачається, що звертаючись з заявою про видачу паспорта у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого    постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 № 2503-XII, ОСОБА_1 надала відповідачу: 1) заяву про видачу паспорта; 2) висновок по заяві ОСОБА_1 з приводу втрати документів від 22.08.2018 року; 3) копію свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 4) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища; 5) копію втраченого паспорту на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_1 , виданого Харківським РУ ГУ МВС України в м. Києві  22.08.2000 року; 6) дві фотокартки розміром 35х45 мм; 7) квитанцію про сплату державного мита. 
Однак, рішенням відповідача, яке оформлене листом від 24 листопада 2020 року № 1-28/1752-20, ОСОБА_1 відмовлено у видачі паспорта у вигляді книжечки  відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого    постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ, у зв`язку з тим, що заявник не надала рішення суду про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.
Інших підстав відмови у видачі паспорта зразка 1994 року відповідь не містить.
В апеляційній скарзі відповідач додатково зазначив, що заява ОСОБА_1 щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України викладена не у формі, передбаченій законодавством, та до неї не додано всіх необхідних документів, тому подана заява була розглянута відповідачем у порядку Закону України «про звернення громадян», жодне рішення не приймалось.
Надаючи оцінку вказаним доводам відповідача колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Відповідно до ч. 2  ст. 77 КАС України  в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, в даному випадку не можуть братися до уваги посилання апелянта під час судового розгляду справи на підстави для відмови у видачі    паспорта зразка 1994 року, які не були зазначені у відповіді 24 листопада 2020 року № 1-28/1752-20.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що інформація вказана у листі 24 листопада 2020 року № 1-28/1752-20 стосується тих випадків, коли оформлення та видача паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюється особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку.
Разом з тим, відповідач не заперечував того, що ОСОБА_1 зверталась за видачею відповідного паспортного документу вперше, а не після прийняття рішення суду.
З огляду на зазначені обставини, відмова відповідача у видачі паспортного документу у формі книжечки з підстав, що вказані у листі 24 листопада 2020 року № 1-28/1752-20 є неправомірною.
Як зазначалося вище, пунктом 13 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого    постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 № 2503-XII, для одержання паспорта громадянин подає: 1) заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; 2) свідоцтво про народження; 3) дві фотокартки розміром 35 х 45 мм; 4) у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.
У листі від 24 листопада 2020 року № 1-28/1752-20 відповідач не заперечує того, що такі документи були подані заявником. Також лист відповідача не містить інформації щодо невідповідності поданих заявником документів вимогам законів або чинних нормативно-правових актів.
У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що правові підстави для прийняття відповідачем рішення про відмову у видачі заявнику відповідного паспортного документу відсутні, що свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
При цьому, безпідставними є доводи апелянта про те, що жодного рішення відповідачем не приймалось, а відповідь надана у порядку Закону України «Про звернення громадян», оскільки у листі від 24 листопада 2020 року № 1-28/1752-20 чітко вказано, що позивачем не надано рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, тому у Вишгородському РВ відсутні законні підстави для оформлення та видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у вигляді книжечки. 
Відтак, на думку колегії суддів, відповідь Вишгородського районного відділу Центрального Міжрегіонального Управління ДМС у м. Києві та Київській області, викладена у листі 24 листопада 2020 року № 1-28/1752-20, є саме рішенням про відмову у видачі позивачу паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого    Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ. 
При цьому, апеляційний суд вчергове звертає увагу, що навіть у відзиві на позову заяву відповідач не заперечував ані того, що надана позивачу відповідь є саме відмовою, ані того, що позивачем було надано всі необхідні документи, передбачені законодавством. Відповідні доводи заявив лише в суді апеляційної інстанції. 
Беручи до уваги суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову та наведене правове регулювання правовідносин, з яких виник цей спір, є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам зразкової справи № 806/3265/17 (провадження №Пз/9901/2/18), у якій Велика Палата Верховного Суду висловила правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії.
Вирішуючи спір по суті, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що норми  Закону № 5492-VI, на відміну від норм Положення про паспорт, не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, імені та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій. Велика Палата Верховного Суду вважає, що це є безумовним порушенням вимог  ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом»), не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення  ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція).
Велика Палата Верховного Суду наголошувала на тому, що законодавець, прийнявши        Закон України від 14 липня 2016 року №1474-VIII, яким внесено зміни до  Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими та виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений        Конституцією України, та не допускати жодної дискримінації залежно від часу виникнення правовідносин з отримання паспорта громадянина України.
Будь-яке обмеження прав і свобод особи, за змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року, повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.
Відповідно до ч. 3  ст. 291 КАС    при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Зважаючи на висновки Великої Палати Верховного Суду, а також на спосіб захисту, який визначив цей суд при ухваленні постанови від 19 вересня 2018 року у зразковій справі № 806/3265/17, судом першої інстанції було вірно враховані останні при прийнятті оскаржуваного рішення.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено правомірності своєї відмови у видачі неповнолітній позивачу паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, а тому для належного захисту порушених прав позивача слід зобов`язати відповідача оформити позивачу і видати новий паспорт громадянина України зразка 1994 року. 
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Отже, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року. 
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Вишгородського районного відділу Центрального Міжрегіонального Управління ДМС у м. Києві та Київській області про визнання протиправними дії та зобов"язання вчинити певні дії. 
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.  243,  315,  316,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Вишгородського районного відділу Центрального Міжрегіонального Управління ДМС у м. Києві та Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року - залишити без задоволення. 
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року - залишити без змін. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                            В.О. Аліменко, 

                                                                                                     Н.В. Безименна