ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 р.	Справа № 520/4452/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання  Ковальчук А.С  
представник відповідача Зекова С.П.
представник позивача Скребець О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2021, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 08.06.21 по справі № 520/4452/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар"      
до Головного управління ДПС у Харківській області (філії) як відокремленого підрозділу у складі ДПС України                 
про визнання протиправним та скасування наказів та податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар", звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:
- визнати протиправними та скасувати накази начальника ГУ ДПС у Харківській області за підписом заступника начальника Сагайдак І.А. за №3176 від 18.09.2020 р. та №3411 від 23.09.2020 р. про призначення та продовження строку проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "ТЕПЛО-КВАР" з питання правомірності визначення від`ємного значення з податку на додану вартість відповідно до податкової декларації з ПДВ за липень 2020 року у розмірі 1259245 грн., яка сформовано за рахунок періоду виникнення від`ємного значення - травень 2020 року;
- визнати протиправними на скасувати податкові повідомлення рішення ГУ ДПС у Харківській області, за підписом заступника начальника Сагайдак І.А. за №00076910732 від 21.12.2020 р., яким донараховано основного платежу суми податку на додану вартість 384128,00 грн., донараховано штрафні санкції на суму 96032,00 грн., №00076940732 від 21.12.2020 р. дозменшено від`ємне значення з ПДВ на суму 125924,00 грн.
В  обґрунтування  позову  зазначено, що накази начальника ГУ ДПС у Харківській області №3176 від 18.09.2020 р. і №3411 від 23.09.2020 р. та податкові повідомлення рішення №00076910732 від 21.12.2020 р., яким донараховано основного платежу суми податку на додану вартість 384128,00 грн., штрафні санкції на суму 96032,00 грн., і №00076940732 від 21.12.2020 р., яким зменшено від`ємне значення з ПДВ на суму 125924,00 грн., є протиправними  та такими, що  порушують  права  позивача, оскільки  ґрунтуються на помилкових  висновках  контролюючого  органу.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар" до Головного управління ДПС у Харківській області (філії) як відокремленого підрозділу у складі ДПС України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057) про визнання протиправними та скасування  наказів та  податкових повідомлень-рішень - задоволено частково. 
Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення рішення ГУ ДПС у Харківській області, за підписом заступника начальника Сагайдак І.А., №00076910732 від 21.12.2020 р., яким донараховано основного платежу суми податку на додану вартість 384128,00 грн., донараховано штрафні санкції на суму 96032,00 грн., №00076940732 від 21.12.2020 р. зменшено від`ємне значення з ПДВ на суму 125924,00 грн.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар" сплачену суму судового збору у розмірі 9091 грн. 26 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (філії) як відокремленого підрозділу у складі ДПС України.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що на його думку задекларовані господарські операції із придбання товарів не відбувалися у дійсності. Рух активів від ТОВ «Лайн Індастрі» до ТОВ «Тепло-Квар» не відбувся.
Відповідач зазначає, що надані позивачем до суду договір поставки та товаро-транспортні накладні містять суперечності між собою та іншими документами, дослідженими під час перевірки. Так, відповідно до наданого договору поставки від 19.06.2020 № 06.19 поставка товару здійснюється за рахунок Продавця ТОВ «Лайн Індастрі», проте відповідно до ТТН, які надані до позовної заяви, перевезення товару здійснювалось ТОВ «Тепло - Квар».
Відповідач звертає увагу, що в договорі поставки в пункті 3.1 йдеться мова про поставку «обладнання», але згідно видаткових накладних ТОВ «Лайн Індастрі» поставляло іншу номенклатуру товару (пісок, бетон, плитка, доска обрізна, цегла, труба, електроди, салідол).
Надані до перевірки видаткові накладні складені з дефектністю, а саме - з боку ТОВ «Тепло-Квар» містять підпис невідомої особи, без зазначення посади та ПІБ, що не дає змоги встановити особу, яка підписала такі документи.
Представник відповідача, зауважує, що встановлено порушення вимог ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99р. № 996-XIV (із змінами та доповненнями), де зазначено, що «первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа по формі; дата і місце складання; назва підприємства від імені якого укладено документ; зміст та обсяги господарської операції, одиниці виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснення господарської операцію.
На думку відповідача, з наданих товаро-транспортних накладних вбачається, що місцем навантаження товару адреса у м. Харкові: вул. Киргизька, 19, яка є адресою масової реєстрації підприємств, що, зокрема, здійснюють металообробку, а також відсутні будь-які відомості щодо наявності права власності чи користування приміщенням за вказаною адресою у ТОВ «Лайн індастрі» (адреса реєстрації у Чернівецькій області), як згідно відомостей державних реєстрів, так і за даними звітності.
Представник відповідача вважає, що всі вищенаведені обставини у сукупності свідчать про відсутність реального характеру відповідних операцій, а суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про реальний характер операцій.
Позивач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.
Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар" зареєстровано у встановленому законодавством порядку як суб`єкт господарювання.
Під час судового розгляду справи судом  зі змісту  наданих  представником  позивача  пояснень встановлено, що  станом на 18.02.2021 року  керівництву  позивача  з  облікового  рахунку  картки  платника  податків  стало  відомо про  існування  заборгованості, яка  виникла на підставі податкових повідомлень-рішень №00076910732 від 21.12.2020 р., яким донараховано основного платежу суми податку на додану вартість 384128,00 грн., донараховано штрафні санкції на суму 96032,00 грн., №00076940732 від 21.12.2020 р. зменшено від`ємне значення з ПДВ на суму 125924,00 грн.
Як  зазначено  представником  позивача  а ні  зазначені  податкові  повідомлення-рішення,  а ні акт  перевірки,  на підставі  якого  останні  було  винесено, підприємством  не  отримувались.
Після  направлення  підприємством  до  відповідача  адвокатського  запиту   з  метою отримання копій зазначених податкових повідомлень-рішень, акту та доказів їх направлення, Головним  управлінням ДПС у Харківській області було надано  відповідь  №5998/6/20-40-07-28-15 від  24.02.2021 року.
Так, під час розгляду справи встановлено, що Головним управлінням ДПС у Харківській області було винесено наказ від 18.09.2020 № 3176 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Тепло-Квар» (код за ЄДРПОУ 34329599)» згідно із підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (зі змінами та доповненнями) з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо правомірності визначення суми від`ємного значення з податку на додану вартість, відповідно до податкової декларації з ПДВ за липень 2020 року (від 20.08.2020 № 9206516916), у розмірі 125924 гривень, яку сформовано за рахунок періоду виникнення від`ємного значення - травень 2020 року.
Отже, Головним управлінням ДПС у Харківській області відповідно до підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI проведена документальна позапланова виїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Тепло-Квар» (код за ЄДРПОУ 34329599).
Зі змісту наданих  представником відповідача пояснень та  наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що перевірка проведена головним державним ревізор-інспектором Східного відділу перевірок платників - юридичних осіб управління податкового аудиту ГУ області (податковий номер 43143704) Чумаченко Владиславом Олеговичем на підставі направлення від 18.09.2020 року № 3355, головним державним ревізор-інспектором Східного відділу перевірок платників - юридичних осіб управління податкового аудиту ГУ області (податковий номер 43143704) Карповим Георгієм Івановичем на підставі направлення від 18.09.2020 року № 3354.
За результатами перевірки складено акт від 05.10.2020 № 1456/20-40-07-32-09/34329599 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ТЕПЛО-КВАР» щодо правомірності визначення суми від`ємного значення з податку на додану вартість, відповідно до податкової декларації з ПДВ за липень 2020 року».
Під час розгляду справи  встановлено, що 05.10.2020 о 14 год. 20 хв. посадовими  особами контролюючого органу був здійснений вихід за податковою адресою підприємства ТОВ «ТЕПЛО-КВАР», а саме: вул. Плеханівська, буд. 117, м. Харків, 61001, з метою вручення акту перевірки ТОВ «ТЕПЛО-КВАР» від 05.10.2020 №1456/20-40-07-32-09/34329599. Перевіряючим встановлено, що посадові особи підприємства ТОВ «ТЕПЛО-КВАР», на момент виходу були відсутні у зв`язку з чим вручити акт перевірки від 05.10.2020 № 1456/20-40-07-32-09/34329599 та додатки до нього не надалось можливим, про що складено акт від 05.10.2020 №3629/20-40-07-32-09/34329599 «Про відсутність посадових осіб ТОВ «ТЕПЛО-КВАР» за місцезнаходженням підприємства».
Акт від 05.10.2020 № 1456/20-40-07-32-09/34329599 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ТЕПЛО-КВАР» було направлено засобами поштового зв`язку за податковою адресою підприємства 05.10.2020.
16.12.2020 листом AT «Укрпошта» від 08.12.2020 № 21-06/372 (вх. Головним управлінням ДПС у Харківській області (податковий номер 43143704) від 16.12.2020 № 63189/10) повідомлено, що вручити рекомендований лист за № 6102252670300 з актом перевірки не надалось можливим з приміткою «за закінченням терміну зберігання».
За результатами проведеної  перевірки на  підставі висновків акту перевірки ТОВ «ТЕПЛО-КВАР» контролюючим  органом були винесені наступні податкові повідомлення рішення від 21.12.2020 року:
- № 00076940732, яким було зменшено від`ємне значення ПДВ на суму 125924,00 грн. у тому числі у липні 2020 року;
- № 00076910732, яким донараховано суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету, у розмірі суми 384128,00 грн., у тому числі у липні 2020 року, та штрафні санкції на суму 96032,00 грн.
Зазначені податкові повідомлення рішення були направлені ТОВ «ТЕПЛО-КВАР» засобами поштового зв`язку за податковою адресою підприємства 21.12.2020 року, проте 25.01.2021 року відправлення було повернуте за закінченням терміну зберігання.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №00076910732 від 21.12.2020 р., та №00076940732 від 21.12.2020 р. суб`єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішень.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень пп. 14.1.36 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Приписами підпункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.
Відповідно до підпункту 14.1.156 статті Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до пункту  44.1  статті  44 Податкового кодексу України     (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Порядок формування податкового кредиту передбачений статтею 198 Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Пунктом 198.2 статті 198 визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. 
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. 
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу). 
Відповідно до ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку. 
Відповідно до абзацу 11 вищезазначеної статті Закону первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини першої ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
Відповідно до вимог п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 зазначеного Положення, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Колегія суддів зазначає, що аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Отже, з урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. 
З матеріалів справи вбачається, що в перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини із ТОВ «Лайн Індастрі».
З  метою підтвердження реальності  господарських  операцій  позивачем  до суду  подано копії первинних  документів  бухгалтерського  обліку.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи встановила, що в  рамках  господарських взаємовідносин по взаємним розрахункам було внесено до Єдиного державного  реєстру податкових  накладних наступні  податкові  накладні: від 01.07.2020 р. №263 на суму 59971,43 грн., у тому числі ПДВ - 9995,24 грн., від 02.07.2020 р. №264 на суму 114666,04 грн., у тому числі ПДВ - 19111,01 грн., від 03.07.2020 р. №265 на суму 414432,00 грн., у тому числі ПДВ - 69072,00 грн., від 06.07.2020 р. №266 на суму 356599,20 грн.. у тому числі ПДВ - 59433,20 грн., від 07.07.2020 р. №267 на суму 477153.60 грн.. у тому числі ПДВ - 79525,60 грн., від 08.07.2020 р. №268 на сум)' 380220,00 грн., у тому числі ПДВ - 63370,00 грн., від 09.07.2020 р. №269 на суму 419175,02 грн., у тому числі ПДВ - 69862,50 грн., від 10.07.2020 р. №270 на суму 407031,17 грн., у тому числі ПДВ - 67838,53 грн., від 14.07.2020 р. №271 на суму 431064,00 грн., у тому числі ПДВ - 71844,00 грн. на загальну суму 3060312,46 грн., у тому числі ПДВ - 510052,08 грн.
Так, з наявних в матеріалах справи  доказів встановлено, що між підприємством позивача, в якості  покупця,  та  ТОВ «Лайн Індастрі», в  якості продавця, 19.06.2020 рок  було укладено  договір  постачання №0619, відповідно до умов якого за замовленням покупця постачальник зобов`язується у встановлений строк передати у власність (поставити) покупцю товар по найменуванню, комплектності, з технічними характеристиками, в кількості, за ціною і вартістю згідно п.3.1. даного договору, а покупець зобов`язується прийняти замовлений товар та оплатити його на умовах даного договору.  Під товаром у цьому договорі розуміється обладнання та матеріали (надалі за текстом «Обладнання»), згідно специфікації за формою, що зазначена в додатку №1. Положеннями розділу 2 договору сума договору визначається за домовленістю сторін, але в будь-якому разі складає не більше 4000000,00 (чотири мільйони) гривень, у тому числі ПДВ - 666666,67 грн.; загальна вартість товару, що буде поставлена згідно даного договору складається із сум вартості товару, зазначених у видаткових накладних до даного договору; ціни на товар вказуються у рахунках-фактурах та видаткових накладних на товар, які є невід`ємною частиною цього договору; оплата здійснюється в національній валюті України у формі безготівкових розрахунків. Положеннями  розділу 3 договору  визначено, що покупець до початку поставки обладнання перераховує на розрахунковий рахунок постачальника передоплату у розмірі 50% від вартості договору; остаточний розрахунок (перерахунок) за обладнання покупець здійснює на дату отримання обладнання; оплата здійснюється на підставі рахунка-фактури, виставленого постачальником протягом трьох днів з дня підписання цього договору. Відповідно до  положень  розділу 4 договору постачальник поставляє покупцю обладнання згідно специфікації за формою, що зазначена в Додатку №1. Поставка обладнання здійснюється постачальником тільки після виконання покупцем умов п. 3.1. цього договору. Строк поставки - до 20 календарних днів від дати відкриття замовлення. Датою відкриття замовлення є дата отримання постачальником авансу (пункт 3.1.1) на свій розрахунковий рахунок, механізм отримання цих коштів зазначений в пункті 3.4. 
На виконання  умов  зазначеного  договору контрагентом позивача було  здійснено поставку товарно-матеріальних цінностей, на підтвердження чого до суду подано копії видаткових  накладних №07-18 від 09.07.2020 р., №07-6 від 03.07.2020 р., №07-12 від 07.07.2020 р., №07-15 від 08.07.2020 р., №07-31 від 14.07.2020 р., №07-7 від 06.07.2020 р., №07-3 від 02.07.2020 р., №07-1 від 01.07.2020 р., №07-24 від 10.07.2020 р. на суму товару 3060312,46 грн., у тому числі ПДВ - 510052,08 грн. 
Зі змісту пояснень представника позивача встановлено, що товар було доставлено на об`єкти основних замовників ТОВ «Тепло-квар» а саме до наступних підприємств: до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» за договором №68072601 від 26.07.2019 р. щодо реконструкції теплових мереж у місті Харкові по вул. Богдана Хмельницького; до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» за договором №68082304 від 23.08.2018 р., щодо реконструкції теплових мереж у місті Харкові по вул. Динамівській; до Приватного акціонерного товариства «Трест Житлобуд-1» виконання проектних та монтажних робіт по винесенню теплових мереж зони забудови по вул. Авіаційна у м. Харкові за договором №30/08-2 від 30.08.2019 р.
Також, представником  позивача  зазначено, що  доставка здійснена наступним способом:  відповідно до договору оренди спецтехніки №06-20 від 04.06.2020 р. з ФОП ОСОБА_1 (маніпуляторів та екскаватору), який було орендовано з водіями;  ФОП ОСОБА_2 відповідно до договору про перевезення вантажу №21-А/2020 від 02.07.2020 р., транспортом підприємця; особистим транспортом позивача, а саме наявним на  балансі автомобілем марки ГАЗ 330202-01 д.н. НОМЕР_1 , власник ТОВ «ТЕПЛО-КВАР», на якому працює водій ОСОБА_3 , призначений на посаду наказом по підприємству №19-к від 13.11.2018 р.
Під час розгляду справи  встановлено, що товар (вантаж) було доставлено протягом липня 2020 року. 
Так, у всіх випадках доставки вантажу були складені товарно-транспортні накладні, а саме: №00007.2.11 від 09.07.2020 року, №00007.2.17 від 09.07.2020 року, №00007.2.24 від 09.07.2020 року, №00007.2.32 від 09.07.2020 року, №00007.1.87 від 08.07.2020 року, №00007.1.93 від 09.07.2020 року, №00007.2.2 від 09.07.2020 року, №00007.1.69 від 08.07.2020 року, 00007.1.75 від 08.07.2020 року, №00007.1.80 від 08.07.2020 року, №00007.1.41 від 07.07.2020 року, №00007.1.50 від 08.07.2020 року, №00007.1.57 від 08.07.2020 року, №00007.1.20 від 07.07.2020 року, №00007.1.27 від 07.07.2020 року, №00007.1.34 від 07.07.2020 року, №00007.1.7 від 07.07.2020 року, №00007.1.12 від 07.07.2020 року, №000007-40 від 02.07.2020 року, №00007.1 - 2 від 06.07.2020 року, №000007-27 від 02.07.2020 року, №000007-84 від 06.07.2020 року, №000007-35 від 02.07.2020 року, №000007-90 від 06.07.2020 року, №000007-20 від 02.07.2020 року, №000007-77 від 06.07.2020 року, №000007-5 від 02.07.2020 року, №000007-13 від 02.07.2020 року, №000007-70 від 06.07.2020 року, №000007-62 від 06.07.2020 року, №000007-1 від 01.07.2020 року, №00007.1-10 від 07.07.2020 року, №000007-74 від 06.07.2020 року, №000007-9 від 02.07.2020 року, №000007-65 від 06.07.2020 року, №000007-81 від 06.07.2020 року, №000007-23 від 02.07.2020 року, №000007-18 від 02.07.2020 року, №000007-87 від 06.07.2020 року, №000007-31 від 02.07.2020 року, №00007.1-5 від 06.07.2020 року, №000007-93 від 06.07.2020 року, №000007-38 від 02.07.2020 року, №00007.1-15 від 07.07.2020 року, №00007.1-37 від 07.07.2020 року, №00007.1-31 від 07.07.2020 року, №00007.1-24 від 07.07.2020 року, №00007.1-63 від 08.07.2020 року, №00007.1-53 від 08.07.2020 року, №00007.1-44 від 07.07.2020 року, №00007.1-83 від 08.07.2020 року, №00007.1-78 від 08.07.2020 року, №00007.1-73 від 08.07.2020 року, №00007.2-7 від 09.07.2020 року, №00007.1-91 від 08.07.2020 року, №00007.1-96 від 09.07.2020 року, №00007.2-29 від 09.07.2020 року, №00007.2-20 від 09.07.2020 року, №00007.2-15 від 09.07.2020 року, №00007.2-54 від 14.07.2020 року, №000007-63 від 06.07.2020 року, №000007-7 від 02.07.2020 року, №000007-48 від.03.07.2020 року, №000007-53 від 03.07.2020 року, №000007-71 від 06.07.2020 року, №000007-14 від 02.07.2020 року, №000007-55 від 03.07.2020 року, №000007-78 від 06.07.2020 року, №000007-21 від 02.07.2020 року, №000007-91 від 06.07.2020 року, №000007-28 від 02.07.2020 року, №000007-85 від 06.07.2020 року, №000007-36 від 02.07.2020 року, №000007-42 від 02.07.2020 року, №00007.1-3 від 06.07.2020 року, №00007.1-13 від 07.07.2020 року, №00007.1-8 від 07.07.2020 року, №000007-46 від 02.07.2020 року, №00007.1-28 від 07.07.2020 року, №00007.2-18 від 09.07.2020 року, №00007.2-12 від 09.07.2020 року, №000007-8 від 02.07.2020 року, №000007-16 від 02.07.2020 року, №000007-22 від 02.07.2020 року, №00007.1-35 від 07.07.2020 року, №00007.1-21 від 07.07.2020 року, №00007.1-59 від 08.07.2020 року, №00007.1-51 від 08.07.2020 року, №00007.1-42 від 07.07.2020 року, №00007.1-81 від 08.07.2020 року, №00007.1-76 від 08.07.2020 року, №00007.1-70 від 08.07.2020 року, №00007.1-94 від 09.07.2020 року, №00007.1-89 від 08.07.2020 року, №00007.2-3 від 09.07.2020 року, №00007.2-33 від 09.07.2020 року, №00007.2-26 від 09.07.2020 року, №00007.1-30 від 07.07.2020 року, №00007.1-36 від 07.07.2020 року, №00007.1-9 від 07.07.2020 року, №00007.1-14 від 07.07.2020 року, №000007-30 від 02.07.2020 року, №000007-37 від 02.07.2020 року, №000007-44 від 02.07.2020 року, №000007-47 від 02.07.2020 року, №000007-54 від 03.07.2020 року, №000007-50 від 03.07.2020 року, №000007-92 від 06.07.2020 року, №00007.1-4 від 06.07.2020 року, №000007-86 від 06.07.2020 року, №000007-80 від 06.07.2020 року, №000007-64 від 06.07.2020 року, №000007-72 від 06.07.2020 року, №00007.1-43 від 07.07.2020 року, №00007.1-22 від 07.07.2020 року, №00007.1-64 від 08.07.2020 року, №00007.1-89 від 08.07.2020 року, №00007.1-60 від 08.07.2020 року, №00007.1-82 від 08.07.2020 року, №00007.1-77 від 08.07.2020 року, №00007.1-72 від 08.07.2020 року, №00007.2-6 від 09.07.2020 року, №00007.1-95 від 09.07.2020 року, №00007.2-27 від 09.07.2020 року, №00007.2-33 від 09.07.2020 року, №00007.2-19 від 09.07.2020 року, №00007.2-14 від 09.07.2020 року. №00007.2-38 від 10.07.2020 року, №00007.1-33 від 07.07.2020 року, №00007.2-10 від 09.07.2020 року, №00007.2-16 від 09.07.2020 року, №00007.2-23 від 09.07.2020 року, №00007.2-30 від 09.07.2020 року, №00007.1-92 від 09.07.2020 року, №00007.2-1 від 09.07.2020 року, №00007.1-74 від 08.07.2020 року, №00007.1-79 від 08.07.2020 року, №00007.1-85 від 08.07.2020 року, №00007.1-40 від 07.07.2020 року, №00007.1-49 від 08.07.2020 року, №00007.1-55 від 08.07.2020 р, №00007.1-67 від 08.07.2020 року, №00007.1-18 від 07.07.2020 року, №00007.1-26 від 07.07.2020 року, №000007-45 від 02.07.2020 року, №00007.1-6 від 07.07.2020 року, №00007.1-11 від 07.07.2020 року, №000007-61 від 06.07.2020 року, №000007-68 від 06.07.2020 року, №00007.1-1 від 06.07.2020 року, №000007-88 від 06.07.2020 pоку, №000007-83 від 06.07.2020 року, №000007-76 від 06.07.2020 року, №000007-4 від 02.07.2020 року, №000007-12 від 02.07.2020 року, №000007-26 від 02.07.2020 року, №000007-19 від 02.07.2020 року, №000007-34 від 02.07.2020 року, №000007-39 від 02.07.2020 року.
На  виконання умов договору підприємством  позивача  було  здійснено  оплати  за  поставлений товар, на підтвердження  чого до суду  подано копії платіжних доручень: №8287 від 30.07.2020 р. на суму 600000 грн.,  №8299 від 03.08.2020 р. на суму 600000 грн., №8408 від 17.08.2020 р. на суму 600000 грн., №8424 від 19.08.2020 р. на суму 200000 грн., №8431 від 20.08.2020 р. на суму 600000 грн., 
Також, з пояснень представника позивача встановлено, що відповідно до договору №25 від 25.08.2020 р. про переведення боргу оплата частково здійснена на адресу ТОВ «Трейдопт СХІД», а саме: №8477 від 28.08.2020 р. на суму 188715,00 грн., №8569 від 10.09.2020 р. на суму 271597,46 грн. 
Проведення  оплат  було  здійснено підприємством  позивача на підставі рахунків на оплату,  виписаних ТОВ «Лайн Індастрі»: №СФ-0628 від 30.06.2020 р., №СФ-0705 від 02.07.2020 р., №СФ-0706 від 03.07.2020 р., №СФ-0707 від 06.067.2020 р., №0710 від 06.07.2020 р., №СФ0715 від 08.07.2020 р., №СФ0718 від 09.07.2020 р., №0722 від 10.07.2020 р., №СФ0729 від 14.07.2020 р.
Отримані товари від постачальника ТОВ «Лайн Індастрі» товарно-матеріальні цінності не тільки були отримані ТОВ «ТЕПЛО-КВАР», а й були використані в господарській діяльності підприємства та частково реалізовані на адресу основних замовників (робіт, послуг). Вказані роботи (послуги) реалізовані на адресу наступних підприємств: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» за договором №68072601 від 26.07.2019 р. щодо реконструкції теплових мереж у місті Харкові по вул. Богдана Хмельницького; Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» за договором №68082304 від 23.08.2018 р. щодо реконструкції теплових мереж у місті Харкові по вул. Динамівській; Приватне акціонерне товариство «Трест Житлобуд-1» виконання проектних та монтажних робіт по винесенню теплових мереж з зони забудови по вул.  Авіаційна у м. Харкові за договором №30/08-2 від 30.08.2019 р. 68072601 від 26.07.2019 р. Виконання робіт підтверджене актами приймання виконаних будівельних робіт примірна форма КБ-2, довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (примірна форма КБ-3), відомостями ресурсів до акту прийнятих робіт (форма 5а), розрахунками 1-2 загальновиробничих витрат до актів, виписками банку про оплата товарів, податковими накладними виписаними на адресу замовника робіт, журналами ордерами за рахунком 631 про виконання робіт, іншими документами. 
Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За вимогами частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону № 996-XIV).
При цьому, слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.
Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.
Дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що реалізація господарської операції здійснюється не в момент укладення договору, а під час виконання зобов`язань, що з нього випливають та підтверджується первинними документами, які складаються на підставі договору: акти прийому-передачі товару, виконання робіт або надання послуг та відповідними платіжними дорученнями тощо.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 22.09.2015 у справі №826/16369/13-а.
Оцінивши зазначені правочини за правилами ст. 90 КАС України, колегія суддів зазначає, що такі укладені між правоздатними та дієздатними юридичними особами, за формою та змістом не суперечать закону, предметом спірних правочинів не є речі, що обмежені в цивільному обороті.
Отже, дані договори визнаються судом належним та допустимим доказом наявності між позивачем та контрагентами позивача факту вчинення правочинів в розумінні ст.202 Цивільного кодексу України.
Згідно ст.ст. 6 ,627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов`язань такого платника.
На час укладання договорів, що не спростовується контролюючим органом, контрагенти позивача були платниками ПДВ згідно чинного законодавства та належним чином зареєстровані у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, тобто мали достатній об`єм правоздатності для укладення спірних угод.
Оглянуті судом первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Податкового кодексу України та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено    наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, зазначені документи призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.
Отже, рух активів у процесі здійснення господарських операцій, отримання економічної вигоди Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар" наявність спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарських операцій, є свідченням про спричинення господарськими операціями реальних змін майнового стану платника податків, а відповідно свідчить про реальність (фактичність) операцій та засвідчення їх відповідними документами первинного та податкового обліку.
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача стосовно наявності  порушень  у складенні товарно-транспортних накладних, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є, серед інших, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.
Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила № 363).
Відповідно до пункту 1 цих Правил товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
За змістом підпунктів 11.4 та 11.6 Правил № 363 товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів.
Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року № 207 затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні.
З аналізу змісту пунктів 1 та 2 вказаного Переліку вбачається, що наявність товарно-транспортної накладної є обов`язковою у випадку здійснення перевезень на договірних умовах. У випадку ж здійснення перевезення для власних потреб - накладна не оформлюється.
Отже, товарно-транспортна накладна підтверджує факт надання послуг з перевезення товарів (якщо таке перевезення здійснюється на договірних умовах), документує рух матеріальних цінностей та є одним із доказів реальності здійснення господарської операції з постачання товарів.
Відсутність товарно-транспортної накладної або  наявність  неточностей  при  її складенні, тим не менш, не може бути самостійною підставою вважати господарську операцією такою, що не відбулася.
Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 травня 2019 року по справі №813/552/15.
Отже, зазначені доводи представника відповідача є необґрунтованими та недоведеними.
Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими та недоведеними посилання представника відповідача на здійснення одним водієм протягом декількох днів підряд поїздок між пунктами навантаження м. Чернівці та розвантаження м. Харків, оскільки  з  наявних в матеріалах справи копії товарно-транспортних накладних вбачається, що пунктом навантаження в останніх визначено "м. Харків, вул. Киргизька, 19".
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача, що підставою для встановлених порушень позивача слугувала наявна у контролюючого органу податкова інформація стосовно контрагента ТОВ «Лайн Індастрі» колегія суддів зазначає наступне.
Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб`єктів не покладається обов`язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків. Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.
Юридична відповідальність кожного платника податків, відповідно до    ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.
Крім того, належними та допустимими в розумінні статті 124 Конституції України, положень Кодексу адміністративного судочинства України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (оскільки діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об`єктивною стороною злочинів, передбачених    статтею 191 Кримінального кодексу України та статтею 212 Кримінального кодексу України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (оскільки наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до статей   207,  208, 250 Господарського кодексу України    є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним (оскільки відповідно до частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України    вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).
Слід зазначити, що будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань.
В той же час, порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів у ланцюгу постачання за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.05.2019 року по справі №820/1009/17, від 03.04.2020 року по справі №160/4200/19, від 10.04.2020 року по справі №440/1082/19, від 16.04.2020 року по справі №805/5017/15-а.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність в даному випадку доводів контролюючого органу.
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача стосовно обставини ненадання  підприємством  позивача  до  перевірки та  одночасно  надання  до суду первинних документів, колегія суддів зазначає наступне.
За приписами абз.2 п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Таким чином, аналізуючи наведене нормативне регулювання, колегія суддів дійшла висновку, що норми податкового законодавства не обмежують період подання платником необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки, оскільки положення пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України    лише визначають статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, однак не обмежують право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. При цьому, право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.
Крім  того, під час розгляду справи  встановлено, що посадовими особами контролюючого органу  під час проведення перевірки було  використано  наявні  у  розпорядженні контролюючого органу  документи,  а не отримані запитами у підприємства  позивача.
З наданих  представником позивача пояснень встановлено, що  головням державним ревізором-інспектором Східного відділу перевірок платників - юридичних осіб управління податкового аудиту ГУ ДПС у Харківській області Карповим Георгієм   Івановичем та головним державним ревізором-інспектором Східного відділу перевірок платників - юридичних осіб управління податкового аудиту ГУ ДПС у Харківській області Чумаченко Владиславом Олеговичем у формі схематичного руху згідно з даними Єдиного реєстру податкових накладних за травень 2020 року надано підприємству завдання про надання документів у формі схеми, відповідно до якої підприємством були надані документи по розрахункам між постачальниками та отримувачами товарів (робіт, послуг) для перевірки.  Також, представником  позивача вказано, що будь-якого офіційного запиту (листа, вимоги) з цих питань оформлено не було, а копії документів надані підприємством добровільно на адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без складання будь яких описів та відповіді на їх звернення.
Доказів  протилежного  представником  відповідача під час розгляду справи до суду не  надано.
Отже, матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом ТОВ "Лайн Індастрі" при укладанні і виконанні договорів, взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення вимог чинного законодавства.
Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.
Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки первинні документи по взаємовідносинам позивача із контрагентом ТОВ "Лайн Індастрі" оформлені у відповідності до вимог ст.ст.1, 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні", чим спростовано висновки перевіряючих під час проведення перевірки стосовно порушення позивачем положень податкового законодавства, отже наявні підстави для скасування податкових повідомлень-рішень №00076910732 від 21.12.2020 р., яким донараховано основного платежу суми податку на додану вартість 384128,00 грн., донараховано штрафні санкції на суму 96032,00 грн., №00076940732 від 21.12.2020 р. зменшено від`ємне значення з ПДВ на суму 125924,00 грн.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №00076910732 від 21.12.2020 р., та №00076940732 від 21.12.2020 р. суб`єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішень, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, чим порушено законні інтереси платника податків.
Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 року по справі № 520/4452/21 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 по справі № 520/4452/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.М. Мінаєва    Я.М. Макаренко   	
Повний текст постанови складено  29.11.2021 року