ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" листопада 2021 р.           Справа№ 910/980/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Суліма  В.В.
суддів:            Коротун О.М. 
          Ткаченка Б.О. 
 
при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.  
за участю представників сторін: 
від позивача : не з`явилися;
від відповідача: Куць О.В.,
розглянувши апеляційну скаргу апеляційну скаргу Приватного підприємства "Престиж Сервіс" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2021 ( повний текст рішення складено 12.08.2021)
у справі №910/980/21 (суддя Трофименко Т.Ю.)
за позовом Приватного підприємства "Престиж Сервіс" 
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
про розірвання додатку та визнання недійсними окремих частин правочину,-                    
                                        
                                                   ВСТАНОВИВ: 
          
Приватне підприємство "Престиж Сервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" з такими вимогами:
1)          розірвати з 01.01.2021 р. Додаток 1-8 "Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника" до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8135810 від 05.03.2020 р. (повідомлення про укладення договору № 99-37281801/2020-01 від 05.03.2020 р.), укладеного між Приватним підприємством "Престиж Сервіс" та Акціонерним товариством "Українська залізниця" із погодженим замовленням Приватного підприємства "Престиж Сервіс" на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами № 37281801/2020-00039 від 15.06.2020 р.
2)          визнати недійсними окремі частини правочину (господарської угоди), а саме пункти 3.17., 7.2. Додатку 1-8 "Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника" до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8135810 від 05.03.2020 р. (повідомлення про укладення договору № 99- 37281801/2020-01 від 05.03.2020 р.) укладеного між Приватним підприємством "Престиж Сервіс" та Акціонерним товариством "Українська залізниця".
3)          визнати недійсними окремі частини правочину (господарської угоди), а саме Додаток 1-2 "Ставки плат, коефіцієнти та умови платежів" до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8135810 від 05.03.2020 р. (повідомлення про укладення договору № 99- 3728181/2020-01 від 05.03.2020 р.) укладеного між Приватним підприємством "Престиж Сервіс" та Акціонерним товариством "Українська залізниця".
4)          визнати недійсними окремі частини правочину (господарської угоди), а саме: пункт 3.2. договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8135810 від 05.03.2020 р. (повідомлення про укладення договору № 99-37281801/2020-01 від 05.03.2020 р.) укладеного між Приватним підприємством "Престиж Сервіс" та Акціонерним товариством "Українська залізниця".
В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем в односторонньому порядку змінено умови договору та встановлено нові тарифи за використання вагонів, що суперечить майновим інтересам позивача та є невигідним для останнього, а тому просить суд розірвати з 01.01.2021 Додаток 1-8 до договору № 8135810 від 05.03.2020 р.
Крім того, п. 3.2 договору порушує вимоги законодавства про ціноутворення, а п. 3.17 Додатку 1-8 прямо суперечить імперативній нормі ч. 3 ст. 632 ЦК України якою встановлено заборону щодо зміни ціни в договорі після його виконання. У зв`язку з цим позивач просить суд визнати недійсними вказані пункти договору. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у справі № 910/980/21 у задоволенні позову відмовлено повністю. 
Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Приватне підприємство "Престиж Сервіс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2021 у справі №910/980/21 та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва не дослідив докази по справі, а саме офіційну презентацію послуги довгострокових вагонів, розміщеної на веб-сайті http://uz-cargo.com, в якій відповідач наголошував, що замовники даної послуги отримають здешевлення плати за використання вагону-зерновозу перевізника (відповідача) до 50% від розрахункової, а довгострокові договори вигідні для всіх учасників перевезення залізницею. Суд не врахував, що відповідач умисно ввів в оману потенційних контрагентів/замовників щодо вигідності, конкурентоздатності нових послуг, а тому на підставі ч. 1 ст. 652 ЦК України повинен бути розірваним.
Крім того, місцевим господарським судом не прийнято до уваги, що згідно п. 6.2 Додатку 1-8 "Ставка плати за використання вагону перевізника в процесі надання послуги з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах)" встановлюється на весь строк дії послуги відповідно до погодженого замовлення у розмірі, встановленому перевізником, застосовується для перевезень в межах та за межами України, не змінюється та не підлягає коригуванню під час строку дії послуги, та зазначається в повідомленні про погодження замовлення.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2021 апеляційну скаргу у справі №910/980/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді:  Коротун О.М., Ткаченко Б.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Престиж Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у справі №910/980/21. 
04.10.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого відповідач просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.
Крім того, представник  відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що відповідач запропонував замовникам надання додаткової послуги "Перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника", у свою чергу замовники мали можливість здійснювати замовлення та перевезення вантажів у власних вагонах перевізника на загальних умовах договору шляхом надання місячних замовлень або ж замовити послугу перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника. Позивач самостійно ініціював взяття на себе зобов`язань здійснивши замовлення послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника.
Також, представник відповідача   наголосив на тому, що відсутні підстави для розірвання Додатку 1-8 до договору, передбачені cт. cт. 651, 652  Цивільного кодексу України  (далі -  ЦК України), оскільки позивач не довів факту порушення відповідачем умов договору чи Додатку 1-8 до договору, а змінюючи базову ставку плати за використання вагонів перевізника (Спл), відповідач діяв у відповідності до умов договору. Замовлення та/ або отримання послуг та/ або їх оплата за договором засвідчує повну згоду замовника з договором та змінами до нього, отже, позивач погодився з внесеними змінами та не скористався своїм правом ініціювати зміни до договору після оприлюднення змін до нього у вигляді Додатку 1-8. При здійсненні замовлення на умовах, передбачених Додатком 1-8, позивачеві було відомо, що ставка плати за використання власних вагонів перевізника може бути змінена, в т.ч. і знижена, а отже, така зміна обставин могла настати, що виключає можливість розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 634 ЦК України.
19.10.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Приватного підприємства "Престиж Сервіс" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з запровадженням на території міста Одеси й Одеської області "червоного" рівня епідемічної небезпеки, яке колегією суддів оглянуте та долучене до матеріалів справи.
У судове засідання, яке відбулось 19.10.2021 учасники справи не з`явилися.
Північний апеляційний господарський суд відклав розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства "Престиж Сервіс" на рішення господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у справі № 910/980/21 на 04.11.2021 року своєю ухвалою від 19.10.2021 року.
Представник відповідача в судовому засіданні 04.11.2021 року заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Представник позивача  в судове засідання 04.11.2021 року не прибув. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, зокрема, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 року.
Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення  Господарського суду міста Києва  в апеляційному порядку за відсутності представника  позивача,  який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання. 
          Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення  Господарського суду  міста Києва  від 02.08.2021 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Приватного підприємства "Престиж Сервіс" - без задоволення,  з наступних підстав. 
          Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 05.03.2020 Приватне підприємство "Престиж Сервіс" електронним цифровим підписом підписало та направило Акціонерному товариству "Українська залізниця" заяву про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 37281801/2020-01 від 05.03.2020 (надалі - договір).
05.03.2020 Акціонерне товариство "Українська залізниця" направило Приватному підприємству "Престиж Сервіс" повідомлення про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 37281801/2020-01 від 05.03.2020, яким засвідчило прийняття від замовника Заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, повідомило про присвоєння замовнику кодів: відправника/одержувача - 1747 та платника - 8135810 з відкриттям особового рахунку з ідентичним номером 935810. Предметом даного договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування власним вагоном перевізника не є орендною платою (п. 1.1. договору). 
Відповідно до пункту 1.5. договору останній є публічним договором, за яким перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Пунктами 1.6. та 1.7. договору визначено, що договір, з урахуванням змін до нього, оприлюднюється перевізником як публічна пропозиція для укладення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП). 
У пунктах 1.8.-1.10. договору унормовано, що умови договору, що потребують визначення окремих параметрів їх надання (окрему станцію надання послуг, ін.) набувають сили і застосовуються у відносинах сторін шляхом надання перевізником пропозиції укласти такі додаткові умови до договору (оферти), прийняття пропозиції (акцепту) замовником та підтвердження її прийняття перевізником з підтвердженням таких умов надання послуг. Приймаючи пропозицію отримання послуг на умовах, що потребують визначення окремих параметрів їх надання, замовник засвідчує, що ознайомився та згоден з такими умовами. 
Перевізник, за результатом розгляду заяви (акцепту), направляє другій стороні у власній інформаційній системі повідомлення з накладенням КЕП: - або про мотивоване повернення без розгляду заяви (акцепту) із зазначенням причин для такого повернення; - або про дату укладення договору, присвоєння замовнику коду замовника як платника, коду вантажовідправника / вантажоодержувача. Код платника є номером договору з замовником. До отримання повідомлення про укладення договору, друга сторона має право відкликати свою заяву (акцепт) про прийняття пропозиції укласти договір. 
Договір є укладеним з дня надання замовнику перевізником інформаційного повідомлення про укладення договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до п. 12.1. договору.
Згідно з пунктами 3.1., 3.2. договору розмір провізних платежів за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника Тарифів.
Замовник зобов`язаний сплачувати провізні платежі за перевезення вантажу у власному вагоні перевізника (крім транспортерів перевізника, проїзду бригад супроводження транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад), які складаються з: 
1) плати за перевезення (провізної плати) навантаженого власного вагону перевізника та інших платежів, які визначаються за тарифом, визначеним у Збірнику тарифів встановленим для власного вагону перевізника; 
2) компенсації витрат на перевезення у порожньому стані власного вагону перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного в додатку 1-2 до договору. У випадку оформлення відправки вантажу на експорт сплачуються додаткові збори, передбачені п. 5, 7 розд. ІІІ Збірника тарифів, окремо для завантаженого та порожнього вагонів; 
3) плати за використання власного вагону перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах) за нормативний термін доставки. У разі використання з 01.10.2020 власного вагону перевізника після "подвійних операцій", передбачених Правилами користування вагонами, компенсація витрат на перевезення у порожньому стані власного вагону перевізника та плата за використання власного вагону перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів у порожньому рейсі не нараховується
Пунктом 9.4. договору унормовано, що зміни (доповнення) до договору перевізник здійснює шляхом викладення в новій редакції договору в цілому або окремих його частин та їх оприлюднення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням КЕП. Зміни до договору, в тому числі ставки плати, коефіцієнти та інші умови платежів, вступають в дію через 30 календарних днів від дня їх оприлюднення або пізніше, якщо це вказано в повідомленні про оприлюднення. Зміни до договору, які зменшують розмір провізних платежів, ставок, коефіцієнтів та інших розрахункових величин, також можуть вступати в дію раніше ніж 30 календарних днів від дня їх оприлюднення. Зміни до договору поширюються на всіх осіб, що приєдналися до договору. В окремих випадках, за заявою замовника допускається вступ в дію змін до договору раніше, ніж визначено вище. Якщо замовник не згоден з внесеними перевізником змінами, він має право ініціювати внесення змін до договору в порядку передбаченому п. 9.3. договору або з власної ініціативи припинити дію договору у відносинах з ним. Замовлення та / або отримання послуг та / або їх оплата за договором засвідчує повну згоду замовника з договором та змінами до нього.
Договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається перевізником в повідомленні про оприлюднення договору здійсненого на веб-сайті http://uz-cargo.com/ та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення договору. На звернення замовника умови договору застосовуються до відносин з замовником, які виникли між сторонами до його укладення та введення в дію. (п. 12.1. договору).
У пункті 12.2. вказано, що договір або його окремі умови щодо певних послуг припиняється: - за згодою сторін; - за ініціативи однієї з сторін. Ініціатива перевізника про припинення договору має бути мотивованою; - з підстав визначених законодавством.
За змістом пункту 12.4. договору дію додаткових умов до договору може бути припинено в односторонньому порядку шляхом направлення однією стороною іншій стороні повідомлення про їх припинення. У такому випадку дія відповідного додатку вважається припиненою через 10 днів з дня направлення відповідного інформаційного повідомлення стороною, що ініціювала припинення.
21.07.2020 на веб-сайті http://uz-cargo.com/ оприлюднено нову редакцію договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020, яка вводиться в дію 21.08.2020.
Вказану редакцію договору було доповнено Додатком 1-8 "Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника" (надалі - Додаток 1-8). 
15.06.2020 Приватне підприємство "Престиж Сервіс" відповідно до договору про надання послуг від 05.03.2020 № 8135810 надало Акціонерному товариству "Українська залізниця" замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами від 15.09.2020 № 37281801/2020-00039: початок періоду замовлення: 07.2020; завершення періоду замовлення: 03.2021; кількість місяців: 9; тип рухомого складу: зерновози; щомісячна кількість рухомого складу: 300. 
23.06.2020 Акціонерним товариством "Українська залізниця" надано Приватному підприємству "Престиж Сервіс" повідомлення про погодження замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами від 23.06.2020 № УЗ-37281801/2020-00040, а саме: початок періоду замовлення: 07.2020; завершення періоду замовлення: 03.2021; кількість місяців: 9; тип рухомого складу: зерновози; щомісячна кількість рухомого складу: 300; нормативна кількість діб: 7; ставка плати за використання вагону перевізника: 682,00 грн.  
20.10.2020 Акціонерним товариством "Українська залізниця" надано Приватному підприємству "Престиж Сервіс" повідомлення про зміну умов погодженого замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами від 20.10.2020 № УЗ-37281801/2020-00041, яким додатково повідомлено про зниження ставки плати за використування вагону перевізника при наданні послуг перевезення за узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника на період з 20.10.2020 по 18.11.2020 у розмірі 650,00 грн для перевезення у зерновозах, вагонах для перевезення борошна умовного типу 972.
Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що згідно офіційної презентації послуги довгострокових вагонів, розміщеної на веб-сайті http://uz-cargo.com/, відповідач наголошував, що замовники даної послуги отримають здешевлення плати за використання вагону-зерновозу перевізника (відповідача) до 50% від розрахункової (тобто, від суми 1136,00 грн/доба без ПДВ), а довгострокові договори вигідні для всіх учасників перевезення залізницею. 
На момент подання замовлення на отримання послуги довгострокових вагонів базова ставка плати за використання вагону-зерновозу перевізника становила 1 136,00 грн./доба без ПДВ. При цьому, ставка плати за використання вагону-зерновозу перевізника згідно послуги довгострокових вагонів становила: 12 місяців - 584,00 грн./доба без ПДВ, 11 місяців - 617,00 грн./доба без ПДВ, 10 місяців - 649,00 грн./доба без ПДВ, 9 місяців - 682,00 грн./доба без ПДВ.
Такі умови давали можливість позивачу як замовнику за договором зробити власний комерційний розрахунок на тривалий час (перспективу) і, відповідно, взяти на себе зобов`язання по здійсненню замовленої кількості відправлень щомісяця протягом року та виконувати їх. Тобто, виходячи із запропонованих умов позивач, керуючись комерційним розрахунком та можливим комерційним ризиком, зважаючи на добросовісність сторін правовідносин, стабільність їх договірних зобов`язань та добросовісність їх дій, уклав Додаток 1-8.
Однак, 04.09.2020 Акціонерне товариство "Українська залізниця" на офіційному сайті оприлюднило нову редакцію договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, відповідно до якої ставка за використання вагону-зерновозу перевізника становила: з 05.09.2020 - 800,00 грн/добу; з 06.10.2020 - 900,00 грн/добу; з 05.11.2020 - 1000,00 грн/добу.
19.10.2020 Акціонерне товариство "Українська залізниця" на офіційному сайті оприлюднило нову редакцію договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, відповідно до якої ставка за використання вагону-зерновозу перевізника становила: з 20.10.2020 по 18.11.2020 - 650 грн/добу; з 19.11.2020 по 31.12.2020 - 800,00 грн/добу.
13.11.2020 Акціонерне товариство "Українська залізниця" на офіційному сайті опублікувало оголошення про продовження терміну дії до 31.12.2020 ставок плати за використання власних вагонів Перевізника (Спд), зокрема, ставки за використання вагону-зерновозу перевізника з 20.10.2020 по 31.12.2020 - 650 грн/добу.
30.12.2020 Акціонерне товариство "Українська залізниця" на офіційному сайті оприлюднило нову редакцію договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, відповідно до якої ставка за використання вагону-зерновозу перевізника становила: з 01.01.2021 по 31.01.2021 - 550,00 грн/добу.
Крім того, 10.12.2020 Акціонерне товариство "Українська залізниця" на офіційному сайті опублікувало оголошення про продаж послуги з використання вагонів-зерновозів ("Голландський аукціон"), відповідно до якого ставка реалізації лоту для типу вагону - зерновоз, вагон для перевезення муки умовного типу 972 складає 533 грн/доба.
Посилаючись на те, що зміна тарифної політики AT "Укрзалізниця" шляхом встановлення нових ставок плати за використання вагонів, а саме, зниження ставок плати за використання власних зерновозів перевізника на загальних підставах, що мало місце після укладення сторонами Додатку № 1-8 до договору, зумовила виникнення обставин, за яких подальше виконання вказаного додатку порушує співвідношення майнових інтересів сторін та позбавило Приватне підприємство "Престиж Сервіс" того, на що воно розраховувало при укладенні договору, тобто обставини змінилися настільки, що якби позивач міг це передбачити, то він би не надавав замовлення на отримання послуг з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами, у зв`язку з чим, укладений Додаток 1-8, підлягає розірванню з 01.01.2021 в судовому порядку на підставі ст. 634 ЦК України.  
Заперечуючи проти задоволення вказаної вимоги, відповідач зазначає, що позивачу під час приєднання до договору та під час здійснення замовлення на перевезення на умовах Додатку 1-8 було відомо про можливість відповідача змінювати, в тому числі знижувати базову ставку за використання вагонів перевізника. Отже, здійснюючи замовлення на отримання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника та усвідомлюючи можливість зміни перевізником ставки плати за використання вагонів перевізника, що визначена договорами про надання послуг від 2018 року та 2020 року, позивач діяв на власний комерційний ризик.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Аналогічні положення містяться в статті 180 ГК України, відповідно до якої зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.
Отже, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.
Договором є погоджена дія двох або більше сторін спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частини 1, 2, 4  статті 202 ЦК України).
Частинами 1, 2  ст. 633 ЦК  України  встановлено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1  ст. 634 ЦК України).
Відповідно до ч. 1  ст. 307 ГК України  за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Згідно з ч. 1 ст. 909 ЦК України  за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Як визначено у ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Враховуючи зазначене, судом апеляційної інстанції встановлено, що 05.03.2020 між сторонами було укладено публічний договір приєднання - договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, який за своєю правовою природою поєднує умови договорів про перевезення вантажу із договором про надання послуг в частині надання вантажного вагону для перевезення вантажів та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення.
Волевиявлення щодо його укладення в порядку ст. 634 ЦК України  виявлено позивачем у заяві про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.
Невід`ємною частиною вказаного договору в редакції, що оприлюднена 21.07.2020, яка вводиться з 21.08.2020, у розділі 13, визначено, з-поміж інших, Додаток 1-8 "Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника", згідно з п. 2.1 якого перевізник надає замовнику послуги з перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника (узгоджена щомісячна кількість вагонів визначеного роду рухомого складу протягом узгодженого Сторонами строку надання послуги), надалі в цьому додатку до договору - послуга. Замовник здійснює оплату такої послуги відповідно до умов цього додатку до договору.
У п. 2.2 Додатку 1-8 до договору сторони домовились, що у випадку надання такої послуги, до відповідних відносин застосовуватимуться спеціальні умови цього додатку до договору, які матимуть пріоритет над умовами договору. Умови договору, не визначені цим додатком до договору, застосовуватимуться в частині, що не суперечить цьому додатку до договору.
В порядку положень вказаного Додатку 1-8 позивач 15.06.2020 здійснив замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами № 37281801/2020-00039, яке було погоджено відповідачем 23.06.2020 повідомленням №УЗ-37281801/2020-00040.
У п. 9.4 договору передбачено, що зміни (доповнення) до договору перевізник здійснює шляхом викладення в новій редакції договору в цілому або окремих його частин та їх оприлюднення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням КЕП.
Зміни до договору, в тому числі ставки плати, коефіцієнти та інші умови платежів, вступають в дію через 30 календарних днів від дня їх оприлюднення або пізніше, якщо це вказано в повідомленні про оприлюднення. Зміни до договору, які зменшують розмір провізних платежів, ставок, коефіцієнтів та інших розрахункових величин, також можуть вступати в дію раніше ніж 30 календарних днів від дня їх оприлюднення.
Якщо замовник не згоден з внесеними перевізником змінами, він має право ініціювати внесення змін до договору в порядку, передбаченому п. 9.3. договору або з власної ініціативи припинити дію договору у відносинах з ним.
Замовлення та / або отримання послуг та / або їх оплата за договором засвідчує повну згоду замовника з договором та змінами до нього.
При цьому, пунктом 9.3 договору передбачено право та порядок надання замовником пропозицій до договору.
Враховуючи викладене, позивач на основі вільного волевиявлення та за власним вибором замовив у відповідача послуги з надання власних вагонів перевізника для перевезення з такими строками та обсягами: початок періоду замовлення: 07.2020; завершення періоду замовлення: 03.2021; кількість місяців: 9; тип рухомого складу: зерновози; щомісячна кількість рухомого складу: 300; нормативна кількість діб: 7; ставка плати за використання вагону перевізника: 682,00 грн.
Частиною 1     статті 651 Цивільного кодексу України     встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами частин 2, 3 ст. 634 Цивільного кодексу України, договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. 
Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.
Будь-яких доказів того, що позивач ініціював внесення змін (доповнень) чи пропозицій до договору в частині Додатку 1-8 відповідно до пунктів 9.3, 9.4 договору матеріали справи не містять.
Таким чином, позивач був обізнаний з тим, на яких умовах він приєднався до договору, в тому числі до Додатку 1-8, вільно погодився на такі умови, внесення змін до договору не ініціював, хоча не був позбавлений такого права.
Колегія суддів звертає увагу на те, що враховуючи умови договору, позивачеві було відомо про можливість односторонньої зміни позивачем ставок плати, коефіцієнтів та інші умови платежів, що мало місце у даному випадку шляхом зміни відповідачем ставок плати за використання власних вагонів перевізника (Спл) в сторону зменшення, починаючи з 04.09.2020.
Посилання апелянта на те, що відповідач в офіційній презентації послуги довгострокових вагонів зазначав, що вказана послуга є вигідною для всіх учасників перевезення, чим вів позивача в оману, не спростовує висновку колегієї суддів, що можливість односторонньої зміни відповідачем ставки плати за використання вагонів була передбачена умовами договору та позивачу були відомі вказані умови договору.  
Щодо посилань апелянта, що згідно із ч. 1 ст. 652 ЦК України договір може бути розірваним у разі істотної зміни обставин, якими сторонни керувалися при укладенні договору, то колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається із позовної заяви позивач просив розірвати Додаток 1-8 до договору посилаючись на ч. 2 ст. 634 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 та 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної  інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог  апеляційної скарги.
У суді  апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Отже, враховуючи те, що позовна вимога про розірвання Додатку 1-8 не грунтувалася на положеннях встановлених ч. 1 ст. 652 ЦК України, апеляційний суд не переглядає рішення суду першої інстанції згідно вказаних підстав. 
Також, не приймається до уваги посилання апелянта на порушення відповідачем п. 6.2 Додатку 1-8 до договору. 
Відповідно до п. 6.2. договору ставка плати за використання вагону перевізника (Спл1) в процесі надання послуги з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах) встановлюється на весь строк дії послуги відповідно до погодженого замовлення у розмірі, встановленому перевізником, застосовується для перевезень в межах та за межами України, не змінюється та не підлягає коригуванню під час строку дії послуги, та зазначається в повідомленні про погодження замовлення.
Апеляційний суд погоджується із доводами відповідача, що умовами договору не передбачено, що ставка плати за використання вагону перевізника (Спл1) має змінюватися пропорційно зміні базової ставки за використання власного вагону перевізника (Спл). 
Разом з тим, обставини щодо зміни перевізником Спл, не є об`єктивними обставинами, які унеможливлюють належне (своєчасне) виконання зобов`язань позивачем за договором, а мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності.
Так, сторони у справі є господарюючими суб`єктами та несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.
Згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Відповідно до статей 42, 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема самостійного формування підприємцем програми діяльності, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.
Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17, а також у постанові Верховного Суду від 13.11.2018 у справі № 910/2376/18.
Таким чином, здійснюючи замовлення послуг на умовах Додатку 1-8 до договору, позивач шляхом вільного волевиявлення прийняв на себе ризик невиконання умов замовлення.
Враховуючи викладене колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність законних та обгрунтованих підстав для розрівання Додатку 1-8 до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 37281801/2020-01 від 05.03.2020. 
Щодо позовної вимоги про визнання недійсними окремих частин правочину, а саме, пунктів 3.17., 7.2. Додатку 1-8 "Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника" до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8135810 від 05.03.2020 (повідомлення про укладення договору № 99-37281801/2020-01 від 05.03.2020) укладеного між Приватним підприємством "Престиж Сервіс" та Акціонерним товариством "Українська залізниця", то колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.
Згідно із п. 3.17 Додатку 1-8 встановлено, що у разі, якщо до 10-го місяця наступного за звітним замовником не погашено заборгованості за перевезення з узгодженими строками та обсягами в повному обсязі та не сплачено неустойку, перевізник в односторонньому порядку припиняє надання послуг, здійснює перерахунок розміру оплати наданої послуги за весь період наданої послуги згідно замовлення та нараховує суму до сплати замовником, керуючись розміром ставки плати за використання власних вагонів перевізника відповідно до до говору (Спл), про що повідомляє замовника шляхом направлення повідомлення (за формою відповідно до Додатку 2-16 до договору).
За твердженнями позивача, вказаним пунктом Додатку 1-8 передбачено право відповідача в односторонньому порядку здійснити перерахунок вартості (змінити ціну) вже наданих, прийнятих та оплачених послуг, за весь минулий період їх надання, тобто вже після виконання договірних зобов`язань в цій частині. 
Однак, така договірна умова прямо суперечить імперативній нормі ч. 3 ст. 632 ЦК України та  ст. 203 ГК України, ст. 599 ЦК України, оскільки зобов`язання вже є припиненими їх належним виконанням.
Крім того, позивач вказує на порушення податкового закону при визначенні вказаної умови Додатку 1-8, оскільки зміна ціни вже наданих послуг згідно пункту 3.17 Додатку 1-8 не є і не може бути платою за постачання товарів/робіт/послуг, оскільки вони постачатись не будуть.
Заперечуючи проти задоволення вказаної позовної вимоги, відповідач зазначає, що вказаним пунктом договору встановлено відповідальність умов за порушення зобов`язання у вигляді зміни його умов.
Згідно зі     статтею 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Як встановлено у ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За приписами ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Згідно зі статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 
1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 
2) зміна умов зобов`язання; 
3) сплата неустойки; 
4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Отже, встановлена у пункті 3.17 Додатку 1-8 можливість перерахунку розміру оплати наданої послуги у випадку непогашення заборгованості у повному обсязі не є зміною ціни в договорі після його виконання, а є зміною умов зобов`язання у зв`язку невиконанням замовником зобов`язання із здійснення оплати за перевезення у повному обсязі, що відповідає ст. 611 Цивільного кодексу України.
Щодо посилання позивача на порушення податкового закону при визначенні п. 3.17 Додатку 1-8, то колегія суддів вказує, що пунктом 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України встановлено, що якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Тобто, зміна бази оподаткування, що фактично встановлено у спірній умові Додатку 1-8, не є порушенням вимог податкового законодавства.
У п. 7.2 Додатку 1-8 встановлено, що замовник, у разі невиконання погодженого замовлення в цілому або у випадку навантаження і відправки поданих перевізником під навантаження вагонів у кількості меншій ніж визначено в погодженому замовленні щомісячно, сплачує неустойку в розмірі, який розраховується за формулою: Пн = Спл1* Кнорм * Кваг3, де
Пн - сума неустойки за невиконання умов додаткової угоди та/або замовлення;
Спл1 - ставка плати за використання вагонів перевізника1 при перевезенні вантажів з узгодженими строками та обсягами, відповідно до погодженого замовлення; 
Кнорм - показник, який визначається перевізником та публікується в оголошенні. Показник не підлягає коригуванню під час строку дії послуги, що надається відповідно до погодженого замовлення;
Кваг3 - кількість вагонів, що недовантажені замовником.
Посилаючись на норми Закону України "Про залізничний транспорт", Статуту залізниць України, ст. 920 ЦК України, позивач зазначає, що у вказаному положенні Додатку 1-8 сторони встановили додаткові підстави та вид відповідальності - неустойку, що суперечать чинному законодавству та публічному порядку, оскільки законодавством чітко передбачено, що підстави, види, розміри відповідальності та порядок її застосування можуть бути передбачені виключно нормативними актами.
Заперечуючи проти вказаної вимоги, відповідач зазначає про відсутність законодавчої заборони передбачати додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань, пов`язаних з перевезенням, а тому п. 7.2 Додатку 1-8 не суперечить чинному законодавству. 
Згідно зі статтями 914 ЦК України, 307 ГК України, статтею 8 Закону України "Про залізничний транспорт" та статтею 17 Статуту перевезення вантажів залізничним транспортом організовуються на договірних засадах.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.  
Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).
У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Згідно зі ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Як встановлено у ч. 5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Стаття 908 ЦК України, яка кореспондується із статтею 307 ГК України, встановлює, що умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Пунктом 105 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.
Отже, з наведених положень чинного законодавства вбачається право сторін  самостійно визначати у договорі відповідальність за порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, якщо інше не встановлено нормативно-правовими актами.
Серед названих позивачем положень нормативно-правових актів відсутні такі, які б обмежували право залізниці чи забороняли їй встановлення у договорі додаткової відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань, пов`язане з наданням послуги з перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 205 ЦК України). 
Водночас, позивачем не доведено належними та допустимими доказами невідповідність п.п. 3.17 та 7.2 Додатку 1-8 нормам законодавства, які можуть бути підставою для визнання недійсними зазначених пунктів Додатку до договору.
Також позивач просив визнати недійсними окремі частини правочину, а саме Додатку 1-2 "Ставки плат, коефіцієнти та умови платежів" до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8135810 від 05.03.2020 (повідомлення про укладення договору № 99-3728181/2020-01 від 05.03.2020), укладеного між Приватним підприємством "Престиж Сервіс" та Акціонерним товариством "Українська залізниця".
В обґрунтування вказаної вимоги позивач зазначає, що згідно зі ст. 7 Закону України "Про транспорт", ст. 9 Закону України "Про залізничний транспорт", ст. ст. 1, 2, 4, 8, 10, 11, 12, Закону України "Про ціни і ціноутворення", ст. ст. 4, 6, 8, 9 10 Закону України "Про природні монополії", ст.ст. 2, 12, 13, 16 Закону України "Про захист економічної конкуренції", ст.ст. 10, 12, 19, 180, 189, 191, 311 ГК України, ст. 632 ЦК України - ціни (тарифи, ставки тощо) на залізничному транспорті є державними регульованими, які встановлюються, змінюються та регулюються уповноваженими органами державної влади.
В п. 3.5 договору вказано, що розмір (ставки) послуги перелік яких наведений в Додатку 1-2, відноситься до вільних тарифів і визначається відповідачем/перевізником.
Однак, відповідачем до переліку Додаток 1-2 "Ставки плат, коефіцієнти та умови платежів" включено послуги, які не відповідають Переліку видів перевезень, робіт і послуг, які виконуються за вільними тарифами, наведених в табл. 5 пункту 32 розділу ІІ Збірника тарифів на перевезення залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (Збірник тарифів).
Зокрема, передбачено ставку плати за використання вагону перевізника/відповідача, а тому позивач вважає, що Додаток 1-2 є недійсним, оскільки порушує вимоги законодавства про ціноутворення.
Заперечуючи проти задоволення вказаної вимоги, відповідач зазначає, що позивач підміняє поняття "вагон перевізника" та "власний вагон перевізника", а тому помилково вважає, що ставка плати за користування власним вагоном є державно регульованим тарифом.
Так, у п. 3.5 договору вказано, що розмір (ставки) за послуги, що виконуються за вільними тарифами та перелік яких наведено у додатках 1-1 - 1-3, визначається перевізником в порядку, передбаченому договором.
У додатку 1-2 передбачено, зокрема, ставки плати за використання власних вагонів перевізника (Спл) у вантажному та порожньому рейсах по території України та за межами України (таблиця 1).
Частиною 1 ст. 916 ЦК України встановлено, що за перевезення вантажу стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.
Плата за перевезення вантажу, що здійснюється транспортом загального користування, визначається за домовленістю сторін, якщо вона не встановлена тарифами, затвердженими у встановленому порядку. Пільгові умови перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти транспортом загального користування можуть встановлюватися організацією, підприємством транспорту за їх рахунок або за рахунок відповідного бюджету у випадках, встановлених законом та іншими нормативно-правовими актами, (ч. 2 ст. 916 ЦК України).
Робота та послуги, що виконуються на вимогу власника (володільця) вантажу і не передбачені тарифами, оплачуються додатково за домовленістю сторін (ч. 3 ст. 916 ЦК України).
Кабінет Міністрів України може у визначених законом випадках видавати правила, обов`язкові для сторін публічного зобов`язання, в тому числі щодо встановлення або регулювання цін (ч. 3 ст. 178 ГК України).
Відповідно до ст. 9 Закону України "Про залізничний транспорт", встановлення тарифів на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом (за винятком приміських пасажирських перевезень) у межах України здійснюється на підставі бюджетної, цінової та тарифної політики у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України. 
Тарифи на перевезення пасажирів і багажу у приміському сполученні встановлюються АТ "Укрзалізниця" за погодженням з місцевими органами виконавчої влади. При рівні тарифів, що не забезпечують рентабельності цих перевезень, збитки компенсуються із місцевих бюджетів. 
Тарифи на залізничні перевезення встановлюються з урахуванням інвестиційної складової.
Розроблення тарифів на перевезення вантажів, пасажирів, вантажобагажу залізничним транспортом у міжнародному сполученні, у тому числі транзитом, здійснюється АТ "Укрзалізниця". Тарифи на транзитні перевезення встановлюються АТ "Укрзалізниця" відповідно до міжнародних договорів та законодавства України.
Розрахунки за роботи і послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу, пошти, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів, провадяться за вільними тарифами, які визначаються за домовленістю сторін у порядку, що не суперечить законодавству про захист економічної конкуренції.
Підприємства залізничного транспорту загального користування здійснюють свою діяльність на основі поєднання принципів державного регулювання та ринкових відносин (ст. 10 Закону України "Про залізничний транспорт").
Як встановлено у ст. 57 Статуту залізниць України, тарифи на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом (за винятком приміських пасажирських перевезень) встановлюються у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України. 
Тарифи на перевезення пасажирів і багажу у приміському сполученні встановлюються відповідними залізницями за погодженням з місцевими органами виконавчої влади. У разі застосування тарифів, що не забезпечують рентабельності цих перевезень, збитки залізниць компенсуються з місцевих бюджетів. 
Тарифи на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом у міжнародному сполученні встановлюються відповідно до міжнародних договорів та чинного законодавства. 
Плата за перевезення вантажів справляється залежно від відстані, яка визначається згідно з планом формування поїздів.
Відповідно до п. 58 Статуту залізниць України, розрахунки за роботи і послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, вантажобагажу, пошти, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів, провадяться за вільними тарифами, які визначаються за домовленістю сторін у порядку, що не суперечить антимонопольному законодавству.
Стаття 61 Статуту залізниць України визначає, що тарифи на перевезення, збори і штрафи, встановлені відповідно до чинного законодавства, публікуються у Збірниках правил перевезень і тарифів залізничного транспорту. Тарифи на перевезення і ставки зборів, затверджені залізницями, публікуються у засобах масової інформації із зазначенням терміну введення їх у дію.
Державні регульовані ціни запроваджуються на товари (послуги), що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку (ст. 12 Закону України "Про ціни і ціноутворення").
Державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом установлення обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання, зокрема, фіксованих цін або граничних цін (ст. 13 Закону України "Про ціни і ціноутворення").
Державна цінова політика у сфері діяльності суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на суміжних ринках, реалізується відповідно до законодавства про природні монополії та інших законів України (ст. 8 Закону України "Про ціни і ціноутворення").
У сфері користування залізничними коліями, диспетчерськими службами, вокзалами та іншими об`єктами інфраструктури, що забезпечують рух залізничного транспорту загального користування, предметом державного регулювання органами виконавчої влади діяльності суб`єктів природних монополій є ціни (тарифи) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій (статті 4, 5, 8 Закону України "Про природні монополії").
Кабінет Міністрів України визначає повноваження органів виконавчої влади щодо формування, встановлення та застосування цін; визначає перелік товарів, державні регульовані ціни на які затверджуються відповідними органами виконавчої влади (ст. 5 Закону України "Про ціни і ціноутворення").
Мінінфраструктури затверджує тарифи на: перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України і пов`язані з ним послуги. (підп. 33 п. 4 Положення про Мініфраструктури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2015 № 460, та підп. а) п. 2 додатку до постанови "Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)" Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 № 1548 "Повноваження центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін і тарифів на окремі види продукції, товарів і послуг").
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 затверджено Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (далі також - Збірник тарифів).
В абз. 1 п. 1 розділу 1 Збірника тарифів визначено терміни, які вживаються виключно для цього Збірника, а зокрема:
вагон перевізника - вантажний вагон, яким перевізник володіє на праві власності або іншій правовій підставі, що має загальномережеву нумерацію з ознакою в Автоматизованому банку даних парку вантажних вагонів (далі - АБД ПВ) "вагон інвентарного парку" відповідно до діючої нумерації та нанесення номерів на вагони згідно зі знаками і написами;
власний вагон - вантажний вагон, яким юридична особа (крім перевізника) або фізична особа - підприємець володіє на праві власності або іншій правовій підставі, що має загальномережеву нумерацію та ознаку в АБД ПВ "власний вагон";
власний вагон перевізника - вантажний вагон, яким перевізник володіє на праві власності або іншій правовій підставі, має загальномережеву нумерацію та ознаку в АБД ПВ "власний вагон".
З наведеного вбачається, що Збірник тарифів розрізняє поняття "вагон перевізника" та "власний вагон перевізника", а державні регульовані тарифи встановлюються саме за користування вагонами і контейнерами перевізника, в той час як у Додатку 1-2 визначені ставки плат за використання власних вагонів перевізника.
Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що Додаток 1-2 не порушує вимоги законодавства про ціноутворення, а тому вимоги про визнання  його недійсним є необгрунтованими.
Також, апеляційний суд вважає, що позовна вимога про визнання недійсним окремих частин правочину, а саме: пункту 3.2. договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8135810 від 05.03.2020 (повідомлення про укладення договору № 99-37281801/2020-01 від 05.03.2020) укладеного між Приватним підприємством "Престиж Сервіс" та Акціонерним товариством "Українська залізниця", є безпідставною враховуючи наступне.
В обґрунтування вказаної вимоги позивач зазначає, що відповідачем в п. 3.2. договору встановлено також складові послуг відповідача/перевізника, куди включено і ставку плати за використання вагону відповідача/перевізника.
Однак, умови п. 3.2. договору порушують вимоги п.п. 1.1.5. розділу 2 "Правила застосування тарифів" Збірника тарифів, згідно якого передбачено, що при перевезенні вантажів у вагоні перевізника, крім транспортерів, базова ставка плати визначається як сума інфраструктурної (далі - І) для вагонів перевізника та вагонної (далі - В) складових плати (тарифу). 
Таким чином, відповідачем фактично виключено вагонну складову плати (тарифу) і здійснено її юридичну підміну на "ставку плати за використання вагону Перевізника/відповідача". Неправомірна підміна понять/термінів зроблена з метою з метою ухилення від вимог про державне регулювання цін, до яких відноситься і вагона складова.
В свою чергу, відповідач зазначає, що відсутні підстави застосовувати до ціноутворення на послуги з надання під навантаження (в користування) власних вагонів залізниці державно регульовані ціни, які встановлено для інвентарних вагонів перевізника.
У п. 3.2 договору встановлено, що замовник зобов`язаний сплачувати провізні платежі за перевезення вантажу у власному вагоні перевізника (крім транспортерів перевізника, проїзду бригад супроводження транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад), які складаються з:
1)          плати за перевезення (провізної плати) навантаженого власного вагону Перевізника та інших платежів, які визначаються за тарифом, визначеним у Збірнику тарифів встановленим для власного вагону перевізника;
2)          компенсації витрат на перевезення у порожньому стані власного вагону Перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного в Додатку 1 -2 до договору. У випадку оформлення відправки вантажу на експорт сплачуються додаткові збори, передбачені п. 5, 7 розд. III Збірника тарифів, окремо для завантаженого та порожнього вагонів;
3)          плати за використання власного вагону перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах) за нормативний термін доставки.
Розрахунки за перевезення вантажів, роботи і послуги, пов`язані з ними, щодо яких не встановлені державні регульовані тарифи, проводяться за вільними тарифами, які визначаються суб`єктами господарювання за згодою сторін у порядку, що не суперечить законодавству про захист економічної конкуренції. Перелік видів перевезень, робіт і послуг, які виконуються за вільними тарифами, наведено в табл. 5 п. 32 розділу II цього Збірника (п. 5 розділу 1 Збірника тарифів).
В підпункті 1.1.5. п. 1 розділу II Збірника тарифів визначено, що при перевезенні вантажів у вагоні перевізника, крім транспортерів, базова ставка плати визначається як сума інфраструктурної (далі - І) для вагонів перевізника та вагонної (далі - В) складових плати (тарифу). При перевезенні у власному або орендованому вагоні базовою ставкою плати є інфраструктурна складова для власних або орендованих вагонів (І вл).
При перевезенні вантажів у власних вагонах, орендованих перевізником або структурними підрозділами ПАТ "Укрзалізниця" у суб`єктів господарювання, плата визначається як для вагонів перевізника.
Під час перевезення вантажів у власних вагонах (контейнерах) перевізника плата визначається так само, як для власних вагонів (контейнерів).
З наведених вище норм чинного законодавства України вбачається, що для власних та орендованих вагонів, а відповідно і для власних вагонів перевізника, Збірник тарифів регулює вартість послуг тільки в частині інфраструктурної складової плати, розмір вагонної складової плати за перевезення вантажу для власних та орендованих вагонів, а відповідно і для власних вагонів перевізника, означений нормативний акт не регулює.
Таким чином, позивач помилково ототожнює поняття "вагон перевізника" та "власний вагон перевізника", а Збірник тарифів не встановлює державно регульовані ціни на використання власних вагонів перевізника, а отже доводи позивача про те, що п. 3.2. договору порушує вимоги про ціноутворення є неспроможними.
          Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
          Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.           
           Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до господарського суду не були порушені відповідачем, тому заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню. 
          Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.   
          Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.
          Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -                                                            
                                                        ПОСТАНОВИВ:

           1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Престиж Сервіс" на рішення господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у справі № 910/980/21 залишити без задоволення.          
           2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2021 року у справі №910/980/21 залишити без змін.          
           3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.          
           4.   Матеріали справи №910/980/21 повернути до Господарського суду міста Києва. 

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            В.В. Сулім 

Судді                                                                                О.М. Коротун

                                                                                Б.О. Ткаченко

Дата складення повного тексту 15.11.2021