ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року	Львів	Справа № 140/1567/21 пров. № А/857/18505/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                                       Гінди О.М.,  Мікули О.І., 
з участю секретаря                                   Михальської М.Р.,
представника позивача                            Чуба М.В.,
представника відповідача                        Сахарчука А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду  від 26 квітня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька аграрна компанія» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення – рішення,-

суддя в 1-й інстанції – Каленюк Ж.В.
час ухвалення рішення – 26.04.2021 року,    
місце ухвалення рішення – м.Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – 26.04.2021 року, 

                                                    в с т а н о в и в :

ТзОВ «Луцька аграрна компанія» звернулася в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення – рішення. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 27 січня 2021 року №0004410701.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, у вересні 2020 року ТзОВ “Луцька аграрна компанія” відображає придбання олії соєвої від ТзОВ “Авантіагро” на загальну суму 2310475,28 грн, в тому числі ПДВ 385079,22 грн, та від ТзОВ “ТК “Карпатська молочарня” на суму 2334990 грн, в тому числі ПДВ 389165,00 грн. Поряд з тим відповідно до баз даних ДПС та мережі Інтернет неможливо встановити, що саме знаходиться за адресою, яку підприємство ТзОВ “Авантіагро” відображає як склад у відомостях про об`єкти оподаткування, та з якої здійснюється відвантаження товару на користь позивача. До того ж транспортування проводилось за рахунок постачальника автомобілем ІВЕКО НОМЕР_1 / НОМЕР_2 (перевізник - ТзОВ “Авантіагро”, водій - ОСОБА_1 ), однак відповідно до відкритого інформаційного ресурсу Opendatabot на цей автомобіль була видана ліцензія на перевезення перевізнику ОСОБА_2 ,  який у вересні 2020 року не реєстрував податкових накладних на адресу ТзОВ “Авантіагро” чи підприємця ОСОБА_1 щодо надання автотранспортних послуг або оренди транспортного засобу. Також у посвідченнях про якість на олію соєву виробником значиться ТзОВ “Авантіагро”, яке у відомостях про об`єкти оподаткування не декларує обладнання для переробки сої і не придбавало сою, яку могло використати для переробки; у нього відсутнє придбання послуг із переробки сої, придбання активної електроенергії для здійснення виробничої діяльності. Тому сумнівним є проведення виробничої діяльності ТзОВ “Авантіагро” щодо переробки сої та виробництва олії соєвої. Також, придбавши у вересні 2020 року 85 т олії соєвої, ТзОВ “Авантіагро” реалізувало позивачу 93,94 т (різниця (-) 8,94 т). У безпосереднього постачальника та у його  контрагентів у ланцюгу постачання (СГТОВ “Агрофірма “Маяк”,  СГТОВ “Промінь”, ПП “ІН-ЯР”, ФГ “Власюк Олени Дементіївни”) відсутні зареєстровані/відображені у звітності потужності для виробництва та/або зберігання олії соєвої; вони не придбавали олію соєву у підприємств, які зареєстровані як виробники чи інші оператори ринку (торгівля, зберігання) харчових продуктів та/або кормів.  Для перевірки не надано документів щодо виробника соєвої олії та документів щодо її придатності для кормів (якісні сертифікати, посвідчення про виробництво). Як вважає відповідач, з огляду на вказані обставини не можливо підтвердити факт придбання олії соєвої чи переробки сої та її фактичного перевезення відповідно до наданих для перевірки первинних документів та товарно-транспортних накладних. Аналізом первинних документів при постачанні товару від ТзОВ “ТК “Карпатська молочарня” встановлено ряд недоліків та невідповідностей в оформленні первинних документів: відсутні відомості щодо оформлення ТзОВ “Луцька аграрна компанія” доручення на отримання товару; не надано документів про відрядження працівників або посадових осіб до населених пунктів, звідки товар транспортувався. Перевіркою встановлено факти, які свідчать про відсутність фактичної поставки товару ТзОВ “ТК “Карпатська молочарня” та оформлення податкових накладних виключно з метою формування податкової вигоди, зокрема, відсутність потужностей для виробництва та/або зберігання олії соєвої; постачальники соєвої олії у ланцюгу або взагалі не придбавали олії соєвої або придбавали її у кількостях, які значно менші, ніж кількість реалізованої олії; для перевірки не надано документів щодо виробника отриманої соєвої олії; за даними ЄРПН окремі контрагенти в ланцюгу постачання в один і той же день оформляли придбання та реалізацію олії соєвої. Придбання позивачем олії соєвої відповідач розцінює як безоплатно отриманий товар, а результат, відображений ТзОВ “Луцька аграрна компанія” у бухгалтерському та відповідно податковому обліку, фактично не настав внаслідок відсутності відповідних дій учасників такої операції, у зв`язку з імітацію купівлі-продажу у особи, яка фактично нічого не продавала.
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
ТзОВ “Луцька аграрна компанія” подало декларацію з ПДВ за вересень 2020 року (№9270884829 від 20 жовтня 2020 року) з від`ємним значенням ПДВ 6128852,00 грн (рядок 21). 
ГУ ДПС у Волинській області на підставі наказу від 17 листопада 2020 року №2457 провело документальну позапланову виїзну ТзОВ “Луцька аграрна компанія” щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2020 року від`ємного значення ПДВ, яке становить більше 100 тис. грн.  За результатами перевірки складено акт від 18 грудня 2020 року №20268/07-01/39910709 (а.с.23-45), за висновками якого позивач допустив порушення пунктів 44.1 статті 44, пункту 189.1 статті 189, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 ПК України, статей 2, 3, 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та пунктів 2.1, 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, що призвело до завищення від`ємного значення ПДВ, що включається до складу наступного податкового звітного періоду (рядок 21 декларації з ПДВ за вересень 2020 року) на суму 774244,00 грн. Зі змісту акта перевірки встановлено, що на формування цього показника мали вплив господарські операції з придбання позивачем у вересні 2020 року олії соєвої у ТзОВ “Авантіагро” та ТзОВ “ТК “Карпатська молочарня”. В ході перевірки не підтверджено наявність поставок олії соєвої у вересні 2020 року; правочини між ТзОВ “Луцька аграрна компанія” та ТзОВ “Авантіагро”, ТзОВ “Луцька аграрна компанія” та ТзОВ “ТК “Карпатська молочарня” не мали мети настання реальних наслідків та господарські операції між ними визнано такими, то містять ознаки нереальності, а відповідно платник податків не мав права відображати такі операції як операції з придбання товарно-матеріальних цінностей у складі витрат бухгалтерських записом Дт 201 “Сировина і матеріали” Кт 631 “Розрахунки з постачальниками та підрядниками”; завищено податковий кредит на 774244,00 грн. 
На підставі акта перевірки ГУ ДПС у Волинські області прийняло податкове повідомлення-рішення форми “В4” від 27 січня 2021 року №0004410701, яким позивачу зменшено від`ємне значення ПДВ згідно з податковою декларацією за вересень 2020 року на 774244,00 грн (а.с.21-22).  
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначений статтею 200 ПК України.
Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.
Відповідно до підпункту “а” пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
За правилами пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 ПК України).
Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Як визначено пунктом 201.10 статті 201 ПК України, податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. 
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Отже, право на нарахування податкового кредиту при придбанні товару (послуг) виникає у платника податків, якщо таке придбання здійснюється з метою використання їх в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, при цьому до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів, а підставою для нарахування податкового кредиту є видана зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна із заповненням всіх обов`язкових реквізитів.
Відповідно до пунктів 200.1-200.4 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. 
Пунктом 85.4  статті 85 ПК України передбачено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності). 
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” (далі – Закон №996-XIV), первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. 
Положеннями статті 9 Закону №996-ХІV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з цією нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (надалі - Положення №88), згідно з якими первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Відповідно до пункту 2.4 Положення №88 первинні документи (на паперових і машинолічильних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам (підпункти 2.15, 2.16 пункту 2 Положення №88).
Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкової ознаки господарської операції кореспондується з нормами ПК України.
Податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Тобто для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту (податкових зобов`язань).
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 27 жовтня 2015 року №21-1555а15 та від 22 вересня 2015 року №21-1526а15 та узгоджуються з правовим висновком у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі №814/328/15.
Слід також зазначити, що обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованих витрат та податкового кредиту первинними документами покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), оскільки саме він виступає суб`єктом, який використовує при обчисленні кінцевої суми податку, що підлягає сплаті до бюджету, суму податкового кредиту з ПДВ, визначену постачальником, та зменшує оподатковуваний дохід на вартість товарів (робіт, послуг), визначену продавцем.
Подані платником документи повинні достовірно підтверджувати реальність господарських операцій та інші обставини, з якими законодавець пов`язує право платника на податкову вигоду. Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру). Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.
З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та доводів відповідача, судом при розгляді справи підлягали з`ясуванню обставини щодо фактичного здійснення позивачем господарських операцій з контрагентами-постачальниками ТзОВ “Авантіагро” та ТзОВ “ТК “Карпатська молочарня”.
Відповідачем не заперечується, що ТзОВ “Луцька Аграрна Компанія” відображено у бухгалтерському та податковому обліках придбання товару (олії соєвої) від контрагентів ТзОВ “ТК “Карпатська молочарня” та ТзОВ “Авантіагро”.
З наданих суду документів, які також надавалися і відповідачу під час перевірки, встановлено, що між ТзОВ “Луцька Аграрна Компанія” (покупець) та ТзОВ “Авантіагро” (постачальник) укладено договір поставки від 19 червня 2020 року №19/06/2020-02 (а.с.46-48) зі змінами згідно з додатковою угодою від 19 червня 2020 року 31 (а.с.49). Як видно із змісту специфікацій до договору поставки  від 31 серпня 2020 року №7, від 11 вересня 2020 року №8, 17 вересня 2020 року №9, від 24 вересня 2020 року №10 (а.с.56-59), постачальник мав зобов`язання поставити позивачу олію соєву за ціною та у кількості, які визначені у специфікаціях, що є невід`ємною частиною договору поставки. Тут же обумовлено, що оплата за товар здійснюється на умовах повної оплати партії товару протягом 5-7 робочих днів з моменту поставки товару, яка має буди здійснена до 03 вересня 2020 року, до 13 вересня 2020 року, до 21 вересня 2020 року та до 28 вересня 2020 року відповідно. Сторони домовилися, що поставка здійснюється на умовах СТР-склад покупця: Волинська область, місто Устилуг, вулиця Володимирська, 3 (комбікормовий завод), про що обумовлено пунктом 4.2 договору поставки (зі змінами).
Відповідно до видаткових накладних від 01 вересня 2020 року №141 на суму 533355,00 грн, з них ПДВ 88892,50 грн; від 12 вересня 2020 року №145 на суму 528080,09 грн, з них ПДВ 88013,35 грн; від 18 вересня 2020 року №147 на суму 642720,10 грн, з них ПДВ  107120,02 грн; від 25 вересня 2020 року №149 на суму 606320,09 грн, з них ПДВ 101053,35 грн, на користь позивача поставлено олії соєвої у кількості 93,94 т на загальну суму 2310475,28 грн, у тому числі ПДВ 385079,22 грн (а.с.68, 70, 71, 73). Як визначено пунктом 4.3 договору поставки, підписанням сторонами видаткової накладної засвідчується момент здійснення поставки товару та перехід права власності на товар від постачальника до покупця. 
Постачальник виписав та зареєстрував в ЄРПН податкові накладні від 01 вересня 2020 року №1; від 12 вересня 2020 року №4, від 18 вересня 2020 року №7, від 25 вересня 2020 року №8 (а.с.81-84).
Поставка товару здійснювалася згідно з товарно-транспортними накладними  від 31 серпня 2020 року №3108, від 11 вересня 2020 року №1109, від 17 вересня 2020 року №1709 від 24 вересня 2020 року №2409 за адресою, зазначеною у додатковій угоді від 19 червня 2020 року №1 до договору поставки (а.с.69, 71, 73, 75).
Якість товару підтверджується посвідченнями про якість на соєву олію, які виписані ТзОВ “Авантіагро” (а.с.76-79).
Поставлений товар частково оплачений позивачем на користь постачальника (платіжні доручення від 25 вересня 2020 року №8720, №8721, №8722  на суму  1704155,19 грн), що також відображено в картці рахунку 631 за вересень 2020 року (а.с.85).
Перевіряючи підстави для відображення ТзОВ “Луцька аграрна компанія” в обліку придбання олії соєвої у ТзОВ “ТК “Карпатська Молочарня” судом встановлено, що договором поставки від 24 липня 2020 року №17767 (а.с.90-92) останнє як постачальник зобов`язувалося поставити (передати) у власність покупця (позивача) олію соєву відповідно до специфікацій, які є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується прийняти цей товар і своєчасно та в повній мірі здійснити його оплату. Згідно з пунктом 2.3 договору одночасно з товаром постачальник зобов`язується передати покупцю документи: видаткову накладну; рахунок-фактуру; товарно-транспортну накладну. Датою поставки товару є дата, вказана у видатковій накладній (пункт 3.4 договору). Факт отримання партії товару покупцем підписом та печаткою покупця на видатковій накладній. 
Також сторони у додатковій угоді від 24 липня 2020 року №1 узгодили, що приймання товару може здійснюватися без довіреностей на кожну поставку окремо уповноваженими представниками покупця ( ОСОБА_3 , Шандра В.Б., Смикалюк Н.Л.), зі сторони покупця уповноваженою особою є ОСОБА_4 (директор).
У специфікаціях на кожну партію товару (а.с.96-103) визначено найменування товару, кількість товару, ціна за одиницю товару з урахуванням ПДВ, вартість партії. Зокрема, відповідно до специфікації від 01 вересня 2020 року №2, від 24 вересня 2020 року  (а.с.98-99) постачальник у строк до 25 вересня 2020 року мав поставити олію соєву у кількості 85 т та 150 т відповідно за умовами СРТ: місто Устилуг, вулиця Володимирська, 3.
Поставка товару підтверджується видатковими накладними від 04 вересня 2020 року №101 на суму 530380,00 грн, з них ПДВ 88396,67 грн; від 12 вересня 2020 року №102 на суму 593400,00 грн, з них ПДВ 98900,00 грн; від 24 вересня 2020 року №103 на суму 568100,00 грн, з них  ПДВ 94683,33 грн; від 29 вересня 2020 року №104 на суму 643110,00 грн, з них ПДВ 107185,00 грн, а всього 98,78 т на загальну суму 2334990,00 грн, з них ПДВ 389165,00 грн (а.с.104, 107, 110, 113).
Видатковим накладним відповідають зареєстровані в ЄРПН податкові накладні від 04 вересня 2020 року №1, від 12 вересня 2020 року №2, від 24 вересня 2020 року №3, від 29 вересня 2020 року №4 (а.с.121-124). 
Транспортування товару за умовами договору здійснював постачальник до пункту розвантаження, визначеного у специфікаціях до договору, про що свідчать товарно-транспортні накладні  04 вересня 2020 року №19190, від 12 вересня 2020 року №19232, від 24 вересня 2020 року №19392, від 29 вересня 2020 року №19460 (а.с.105-106, 108-109, 11-112, 114-115).
Якість товару підтверджується посвідченнями про якість на соєву олію, які виписані постачальником ТзОВ “ТК “Карпатська Молочарня” (а.с.116-119).
Товар прийнятий і за кількістю, і за якістю та з наданих документів не вбачається, що ці питання викликали спір у сторін договору.
Поставлений товар частково оплачений позивачем на користь ТзОВ “ТК “Карпатська молочарня”, про що свідчать платіжні доручення від 22 вересня 2020 року №8322, від 23 вересня 2020 року №8454, від 29 вересня 2020 року №8952 на загальну суму 1687174,00 грн (а.с.125-128).
Ці документи описані в акті перевірки, отже були досліджені відповідачем. Вони містять відомості про господарську операцію, її зміст, кількісні та вартісні показники; у той же час недоліків в оформленні вони не містять та є достатніми для їх урахування в бухгалтерському та податковому обліках.
Заперечуючи достовірність первинних документів та покликаючись на не підтвердження ними факту реального постачання ТзОВ “Авантіагро” олії соєвої, ГУ ДПС у Волинській області в акті дійшло висновку про сумнівність транспортування товару постачальником з пункту навантаження: місто Біла Церква, вулиця Молодіжна, 33. При цьому відповідач не заперечує, що у відомостях про об`єкти оподаткування ТзОВ “Авантіагро” відображає склад за цією адресою (вид права - право короткострокового користування, оренди або найму). Однак контролюючий орган вважає, що оскільки відповідно до баз даних ДПС та мережі Інтернет не можливо встановити, що саме знаходиться за вказаною адресою, то транспортування товару не підтверджується. Крім того, не підтверджується використання автомобіля ІВЕКО НОМЕР_1 / НОМЕР_2 (перевізник - ТзОВ “Авантіагро”, водій - ОСОБА_1 ), у зв`язку з тим, що відповідно до відкритого інформаційного ресурсу Opendatabot перевізник ОСОБА_2 означений автомобіль вказав при оформленні ліцензії на перевезення, а згідно із даними ЄРПН податковими накладними за вересень 2020 року встановлено відсутність реєстрації фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 податкових накладних на адресу ТзОВ “Авантіагро” чи фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 щодо надання автотранспортних послуг чи оренди транспортного засобу, натомість підприємець ОСОБА_1 реєструє податкові накладні щодо надання транспортних послуг з перевезення вантажу для ТзОВ “Авантіагро”. Інформація про чисельність працюючих та об`єкти оподаткування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у податкових органів відсутня.
Також відповідач свої висновки про відсутність факту поставки товару ТзОВ “Авантіагро” у вересні 2020 року обґрунтовує тим, що відповідно до відомостей про об`єкти оподаткування у товариства відсутнє обладнання для переробки сої чи виробництва соєвої олії та згідно з даними ЄРПН відсутні зареєстровані податкові накладні про придбання послуг із переробки сої. 
У той же час відповідач за зареєстрованими у ЄРПН податковими накладними встановив, що ТзОВ “Авантіагро” у вересні 2020 року придбало готову олію соєву в кількості 85 т  у таких постачальників: 
- СГТОВ “Агрофірма “Маяк”, яке перебуває на обліку в ГУ ДПС у Черкаській області; основний вид діяльності -  вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур) та за період серпень - вересень 2020 року підприємство не придбавало олію соєву; 
- СГТОВ “Промінь”, перебуває на обліку в ГУ ДПС у Миколаївській області та має  основний вид діяльності - розведення великої рогатої худоби молочних порід. У відомостях про об`єкти оподаткування відсутні виробничі основні засоби (обладнання для переробки сої) і за період серпень - вересень 2020 року воно не придбавало олію соєву; 
- ПП “ІН-ЯР”, перебуває на обліку в ГУ ДПС у Хмельницькій області, займається   вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур у в означений період не придбавало  олію соєву;
- ФГ “Власюк Олени Дем`янівни”, перебуває на обліку в ГУ ДПС у Вінницькій області; має основним видом діяльність з вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. У серпні-вересні 2020 року господарство  не придбавало олію соєву чи сою.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який висновки відповідача про неможливість підтвердити факт придбання позивачем олії соєвої та її фактичного перевезення за наданими для перевірки первинними документами та товарно-транспортними накладними вважає необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами.
Суд зауважує, що позивачем податковий кредит сформовано за фактом придбання товару, а не транспортних послуг, тому докази транспортування є додатковими (допоміжними, факультативними) щодо підтвердження обставин господарських операцій з постачання олії соєвої, але не є документами, на підставі яких формуються  податковий кредит. За умовами договору постачання транспортування товару забезпечує постачальник ТзОВ “Авантіагро” на склад комбікормового заводу, на який вказав позивач. Відповідач в акті перевірки ідентифікував пункт відвантаження постачальником товару як об`єкти оподаткування, які останній вказав у повідомленні про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність. А його твердження  про неможливість визначити за даними картографічного сервісу Google Maps, що знаходиться за вказаною адресою та чи є там виробничі потужності чи умови для зберігання олії, є безпідставним. 
Також суд виходить з того, що у момент передачі товару на підставі видаткових накладних здійснюється перехід права власності та приймання товару по кількості та покупець визначається, чи відповідає товар якості. Оскільки видаткові накладні підписані сторонами, то слід дійти висновку, що сторони погодилися з кількісними та якісними характеристиками товару, що вказані у виданих постачальником документах, а додатковим доказом прийняття товару є факт оплати покупцем. 
Не заслуговують на увагу доводи відповідача про нереальний характер господарських операцій між позивачем та ТзОВ “Авантіагро” з тих підстав, що  останнє у вересні 2020 року придбало олії соєвої 85 т, а реалізувало ТзОВ “Луцька аграрна компанія” 93,94 т (тобто більше на 8,94 т). На думку суду, відповідач необґрунтовано виходить з відомостей ЄРПН виключно за вересень 2020 року, при цьому він не провів аналіз і не надав беззаперечних доказів  про те, що ТзОВ “Авантіагро” до вересня 2020 року не придбавало такий товар та не мало його на залишку.
Відповідач вважає, що надані для перевірки документи не підтверджують реальність поставки товару ТзОВ “ТК “Карпатська молочарня”. Зокрема, для перевірки не надано документів, які свідчать про перебування працівників або посадових осіб ТзОВ “Луцька аграрна компанія” в міста Київ та Біла Церква, відсутні відомості щодо оформлення доручення на отримання товару.  
Колегія суддів зазначає, що поставлений товар приймався уповноваженими представниками позивача, визначеними додатковою угодою від 24 липня 2020 року №1, якою обумовлено, що  визначеним особам товар видається без довіреностей. При цьому поставка здійснювалася на адресу позивача у місті Устилузі за зазначеною у специфікаціях до договору адресою, тому вимога відповідача щодо надання документів про перебування працівників або уповноважених осіб позивача в містах Києві, Біла Церква є безпідставною.
Крім того, як встановив сам відповідач за даними ЄРПН, у вересні 2020 року ТзОВ “ТК “Карпатська Молочарня” придбало більше 100 т олії соєвої, а реалізувало позивачу 98,78 т, тобто мало олії соєвої в достатній кількості для виконання умов договору поставки з позивачем. Позивач не формував податкові показники за операціями із ТзОВ “Аграрна компанія “Лан”, ТзОВ ФГ “Українські землі”, ТзОВ “Анстопабл” та іншими вказаними в акті перевірки підприємствами, у яких ТзОВ “ТК “Карпатська молочарня” придбавало соєву олію.
На думку відповідача, про відсутність фактичної поставки товару та оформлення податкових накладних виключно з метою формування податкової вигоди свідчать такі обставини: у безпосереднього постачальника і всіх контрагентів у ланцюгу постачання відсутні зареєстровані/відображені у звітності потужності для виробництва та/або зберігання олії соєвої та вони не придбавали олію соєву у підприємств, які зареєстровані як виробники чи інші оператори ринку (торгівля, зберігання) харчових продуктів та/або кормів; поставка товару згідно здійснюється із адреси, за якою у постачальника та контрагентів у ланцюгу постачання відсутні будь-які зареєстровані потужності (за даними картографічного сервісу Google Maps за вказаною в товарно-транспортних накладних адресою знаходяться автостоянки, автомайстерні/CTO та складські приміщення, однак відсутні потужності для зберігання олії); постачальники соєвої олії у ланцюгу або взагалі не придбавали олії соєвої або придбавали її у кількостях, які значно менші ніж кількість реалізованої олії. В ряді випадків первинні постачальники соєвої олії не надали ДПС документів про її походження; для перевірки не надано  документів щодо виробника отриманої соєвої олії, її придатності у якості кормів та/або як інгредієнтів для кормів (якісні сертифікати, посвідчення про виробництво); окремі контрагенти в ланцюгу постачання в один і той же день оформляли придбання та реалізацію олії соєвої та реалізація здійснювалася дешевше ніж придбання.
Колегія суддів зазначає, що покупець позбавлений можливості відслідковувати придбання товару постачальником та цей момент перебуває поза межами його обізнаності, якщо тільки сторонами не було узгоджено інше у договорі. З іншого боку постачальник самостійно несе відповідальність за дотримання ним податкової дисципліни, виборі контрагентів та він не має обов`язку звітувати перед покупцем про особливості придбання товару у своїх контрагентів. Відсутність відомостей у базах даних ДПС про походження товару по ланцюгу придбання не може бути доказом неправомірного придбання товару позивачем чи мати наслідком позбавлення його права на податковий кредит, адже такі вимоги ПК України не містить. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення добросовісного платника податків права на податковий кредит та бюджетне відшкодування у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови та має документальне підтвердження розміру податкового кредиту та фактичного здійснення господарських операцій. У разі невиконання іншими особами - учасниками господарських операцій в ланцюгу постачання товарів (послуг) податкових зобов`язань, негативні наслідки (відповідальність) настають лише для них, оскільки юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. 
У постанові від 07 квітня 2021 року у справі №580/567/19 Верховний Суд висловив позицію, що платник податків (позивач) не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
Вірними вважає колегія суддів висновки суду першої інстанції, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій ТзОВ “Луцька аграрна компанія” цілям та завданням статутної діяльності товариства, незвичності цих господарських операцій для її учасників, збитковості цих операцій, інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про їх фіктивність, а також те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами, цілями ділового характеру, а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.
Відповідач не надав доказів на підтвердження об`єктивної відсутності можливостей в ТзОВ “Авантіагро” та ТзОВ “ТК “Карпатська молочарня” здійснення господарських операцій, або ж відсутності у них можливостей залучити третіх осіб до виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем. Висновок відповідача про неможливість встановити за даними картографічного сервісу Google Maps наявність потужностей для зберігання олії є нічим іншим, як припущенням відповідача. Тобто, відомості первинних документів контролюючий орган спростовує неперевіреними неофіційними відомостям інтернет-ресурсів.
Воднораз суду не надано доказів того, що податковий орган відповідно до положень пункту 73.5 статті 73 ПК України з метою отримання податкової інформації, необхідної у зв`язку з проведенням перевірки позивача, здійснював зустрічні звірку даних суб`єктів господарювання щодо платника податків чи хоча б робив спробу здійснити таку звірку.  
Згідно з приписами підпункту 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.
У постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі №805/5017/15-а зроблено висновок, що будь-яке автоматизоване співставлення чи дані, отримані з автоматизованих систем контролюючого органу, не є належними доказами в розумінні процесуального закону, оскільки автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти їх визначення. 
У розглядуваному випадку відповідач використав інформацію, наявну в автоматизованих інформаційних системах ДПС щодо господарської діяльності контрагентів позивача та контрагентів контрагента позивача без аналізу первинних документів таких платників податків. Оскільки зустрічні звірки жодного із контрагентів позивача фактично не проводились, тому аналітична інформація автоматизованих інформаційних систем ДПС не може бути підставою для висновку щодо здійснення позивачем безтоварних операцій, та, відповідно, однією з підстав для висновку про завищення сум податкового кредиту з ПДВ і в результаті прийняття податкового повідомлення-рішення про зменшення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) кредиту. Такі висновки є лише припущенням контролюючого органу, що не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального закону. Оцінка документів як письмових доказів здійснюється відповідно до принципу допустимості доказів, закріпленого статтею 74 КАС України, частиною другою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.
Не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами як підставами формування податкового та бухгалтерського обліку. Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 травня 2019 у справі №804/887/17.
Як встановлено судом, основним видом діяльності позивача ТзОВ “Луцька аграрна компанія” є розведення свійської птиці, що встановлено з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.15-20).
Його контрагенти-постачальники здійснюють такі види господарської діяльності:  ТзОВ “ТК “Карпатська молочарня” - оптову торгівлю молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами (основний) та виробництво олії та тваринних жирів; виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами (допоміжні); ТзОВ “Авантіагро” - діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами”, про що вказано в акті перевірки (а.с.32; 35).
Соєва олія в основному використовується для збагачення кормів при приготуванні комбікормових сумішей та сухого корму для відгодівлі курей, свиней, великої рогатої худоби.   
Укладення договорів на постачання олії соєвої не суперечить видам статутної діяльності позивача та його контрагентів-постачальників.
Податковим органом не спростовано, що внаслідок проведення спірних господарських операцій позивач мав намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, не підтверджено, що позивач не прагнув отримати вигоду виключно переважно за рахунок відшкодування з державного бюджету ПДВ (безпідставного формування податкового кредиту). Відповідачем не доведено неотримання позивачем товару, як і не надано доказів визнання судом недійсними правочинів, укладених позивачем з його контрагентами ТзОВ “Авантіагро” та ТзОВ “ТК “Карпатська молочарня”. 
Суд констатує, що фактично висновки перевірки ґрунтуються на припущенні про неспроможність названих контрагентів позивача, контрагентів контрагента на здійснення господарських операцій постачання олії соєвої.  Контролюючий орган не підтвердив своєї позиції про безтоварність господарських операцій та про наявність протиправної мети при вчиненні правочинів належними доказами чи відповідними судовими рішеннями. Отже висновки відповідача, викладені в актах перевірки, щодо безтоварності господарських операцій між позивачем та його контрагентами не підтверджуються належними та допустимими доказами і спростовуються фактичними обставинами, встановленими судом під час розгляду справи. Відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано презумпцію правомірності правочинів, добросовісності платника податку та достовірності поданих документів.
У свою чергу господарські операції позивача підтверджені належним чином оформленими первинними документами, а правочини не визнані у встановленому законом порядку недійсними. На момент укладення договорів, виписки податкових накладних та проведення господарських операцій контрагенти позивача мали необхідний обсяг правосуб`єктності.
Таким чином, вірними є висновки суду першої інстанції, що у ході розгляду справи судом досліджено первинні документи, які згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України є підставою для податкового обліку (договори, видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, документи про оплату). Вказані документи містять відомості, які повністю відображають суть господарських операцій між позивачем та його контрагентами, та у сукупності свідчать про фактичний рух активів із урахуванням ділової мети у межах господарської діяльності позивача.
Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (частина друга статті 77 КАС України), який мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларований позивачем податковий кредит з придбання товарів у його постачальників  ТзОВ “Авантіагро” та ТзОВ “ТК Карпатська молочарня” сформовано безпідставно за господарськими операціями, які в реальності не виконувались.  
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду  -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області  слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                     п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року у справі № 140/1567/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 10 листопада 2021 року.