УХВАЛА
01 жовтня 2021 року
м. Київ
 
Провадження № 13-175зво21
Справа № 1-13/2002
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,                 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 
перевірила заяву засудженого  ОСОБА_20 про перегляд за виключними обставинами на підставі п. 2 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) вироку Апеляційного суду Хмельницької області від 21 березня 2002 року і
встановила:
Вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 21 березня 2002 року, який 30 липня 2002 року залишено без зміни Верховний Судом України,            ОСОБА_20 засуджено за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України, пунктами «а», «г», «е», ст. 93, ч. 3 ст. 142Кримінального кодексу України 1960 року із застосуванням положень ст. 42 цього Кодексу до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, окрім житла.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) у рішенні від 01 квітня 2021 року в справі «Фарзієв та інші проти України» (заяви № 63747/14 та 23 інших, у тому числі ОСОБА_20 ) констатував порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення.
02 серпня 2021 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_20             від 29 липня 2021 року, у якій заявник просив скасувати призначене безальтернативне довічне позбавлення волі 
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду (далі – Велика Палата) від 26 серпня 2021 року ОСОБА_20 відмовлено у відкритті провадження про перегляд за виключними обставинами судових рішень щодо нього, а заяву повернуто           з усіма доданими до неї матеріалами. Таке рішення прийнято з урахуванням того, що відсутні правові підстави для відкриття провадження за виключними обставинами у зв`язку зі встановленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
30 вересня 2021 року до Верховного Суду надійшла повторна заява           ОСОБА_20 про перегляд судових рішень з тих же самих підстав. Просить прийняти рішення, яким застосувати до нього покарання у виді позбавлення волі на певний строк та звільнити з-під варти у зв`язку з відбуттям строку покарання. Також просить поновити строк на звернення із заявою.
Перевіряючи підстави для відкриття провадження за заявою, Велика Палата виходить з такого.
Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 459 КПК судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за виключними обставинами, однією з яких                            є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом.
01 квітня 2021 року рішенням ЄСПЛ у справі «Фарзієв та інші проти України» встановлено порушення Україною ст. 3 Конвенції щодо ОСОБА_20 стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення. 
Загальні принципи, яких дотримувався ЄСПЛ при ухваленні цього рішення, - оцінка та аналіз наведених ним фактів, констатований зміст порушення Конвенції та визнання порушення достатньо справедливою сатисфакцією - свідчать про допущення щодо ОСОБА_20 таких порушень Конвенції, які за цих обставин неможливо відновити у вигляді того стану чи становища,                   що існували до вчинення порушень. 
У таких випадках засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування моральної шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень, вжиття інших заходів загального характеру. Виконання цих заходів покладається на компетентні органи державної влади.
З урахуванням Рекомендації № R (2000) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо повторного розгляду або поновлення провадження          у певних справах на національному рівні після прийняття рішень ЄСПЛ від            19 січня 2000 року встановлене Судом порушення Україною міжнародних зобов`язань може бути підставою для перегляду судових рішень лише в тому випадку, якщо можна досягти на національному рівні restitutio in integrum (повного відновлення), тобто відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції. 
Щодо ОСОБА_20 таке повне відновлення попереднього юридичного стану, зокрема шляхом перегляду судових рішень та заміни призначеного покарання, на покарання, не пов`язане з довічним позбавлення волі, не є можливим, оскільки ЄСПЛ констатував порушення Конвенції лише щодо довічного ув`язнення без перспективи звільнення та не зробив висновку про порушення конвенційних прав заявника під час розгляду в судах справи щодо нього.
Констатоване порушення Конвенції щодо заявника може бути усунуто лише шляхом вжиття заходів загального характеру з боку держави (внесення Верховною Радою України змін і доповнень у відповідне законодавство).
Отже, підстави для відкриття провадження за заявою ОСОБА_20 відсутні.
За таких обставин розгляд клопотання про поновлення строку вирішенню не потребує.
Керуючись статтями 459, 463, 464 Кримінального процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду

постановила:
Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_20 про перегляд вироку Апеляційного суду Хмельницької області  від 21 березня 2002 року з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
Заяву з усіма доданими матеріалами повернути заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач	ОСОБА_1 	
Судді:	ОСОБА_2 	ОСОБА_11 	
 	ОСОБА_3 	ОСОБА_12 	
 	ОСОБА_21 	ОСОБА_13 	
 	ОСОБА_5 	                              ОСОБА_14 	
 	ОСОБА_6 	ОСОБА_15 	
 	ОСОБА_7 	ОСОБА_16 	
 	ОСОБА_8 	ОСОБА_17 	
 	ОСОБА_9 	ОСОБА_18 	
 	ОСОБА_10 	ОСОБА_19