П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/2611/20	
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Зуєвої Л.Є.,
суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.
при секретарі Цехмейстренко Ю.В..,
за участі  представника відповідача Тарановського Р.В.,
               представника 3-ї особи Шелчкова О.В.,
               представників позивача Шегера І.П., Пироженко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні   апеляційні   скарги  Головного управління ДПС в Одеській області та Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у справі   за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО СЕРВІС КОМПАНІЯ" до Головного управління ДПС в Одеській області, 3-тя особа Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2020  року позивач  звернувся до суду з   позовом до відповідача та просив  визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не підготовки висновку про перерахування надмірно сплачених сум грошових зобов`язань позивачу з відповідного бюджету та не подання його для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області підготувати висновок про перерахування Товариству з обмеженою відповідальністю «АВТО СЕРВІС КОМПАНІЯ» переплати з орендної плати за землю у розмірі                  394655,95 грн. та подати його до виконання відповідній державній казначейській              службі.
В обґрунтування позову зазначалось, що  з 12.06.2019 року позивач перестав бути користувачем орендованої земельної ділянки та втратив статус платника земельного податку та орендної плати. Позивач зазначає, що не дивлячись на те, що Товариство перестало бути користувачем земельної ділянки, бухгалтерія підприємства помилково здійснювала платежі за землю в період з 12.06.2019 року по серпень 2019 року. У зв`язку з виявленням помилки в розрахунку податку на оренду землі, підприємство скористалось правом виправити зайві нарахування шляхом подання уточнюючих податкових декларацій з оренди земельної ділянки (15.10.2019 року реєстраційний номер 9239947382). Представник позивача вказує на те, що згідно зі звіркою з електронним кабінетом, станом на 16.10.2019 року, переплата з оренди земельної ділянки з юридичних осіб становить 394 655,95 грн. Товариство, листом № 2 від 20.01.2020 року, звернулося до Чорноморського управління ГУ ДПС в Одеській області з заявою про повернення 394655,95 грн. на рахунок Товариства. Листом № 1217/10/15-32-53-04-07 від 28.01.2020 року ГУ ДПС в Одеській області повідомило, про неможливість повернення коштів. Товариство вважає, що дії Головного управління ДПС в Одеській області порушують права позивача.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року, ухваленого  у відкритому судовому засіданні за правилами  загального позовного провадження у м.Одесі позов задоволено. 
Не погоджуючись з таким рішенням, Головне управління ДПС в Одеській області  надало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Доводами апеляційної скарги  зазначено,  що  ТОВ «АВТО СЕРВІС КОМПАНІЯ» є платником орендної плати відповідно до договору оренди від 25.08.2016 року укладеного з Таїровською селищною радою. На даний час договір оренди не розірвано, а земельна ділянка Таїровській сільській раді не поверталася.  Представник відповідача зазначає, що право оренди земельної ділянки автоматично від ТОВ «АВТО СЕРВІС КОМПАНІЯ» до ТОВ «ІСАГІС» не                           перейшло.
Також, Таїровською  селищною  ради Одеського району Одеської області  надано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Доводами апеляційної скарги  зазначено,  що  земельну ділянку не було  повернуто селищній раді у передбаченому порядку, тому обов`язок сплачувати орендну плату залишився у орендодавцеві, тобто              ТОВ "АВТО СЕРВІС КОМПАНІЯ". 
Позивачем  подано відзиви  на апеляційні  скарги та додаткові пояснення  в яких  зазначається, що судом першої інстанції надано належну правову оцінку  обставинам справи та на законних підставах встановлено, що   позивач з 12.06.2019 р. не є  орендарем земельної ділянки, а тому  не має обов`язку сплачувати орендну плату, таким чином просить рішення суду залишити без змін.
Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового  розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів  дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено,  25 серпня 2016 року між ТОВ «АВТО СЕРВІС КОМПАНІЯ» та Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,6797 га, з кадастровим номером 5123755800:01:003:0422, розташованої за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. Пивоварна, будинок 11 строком до 21 жовтня     2026 року.
Підставою укладання договору оренди земельної ділянки стало придбання                      ТОВ «АВТО СЕРВІС КОМПАНІЯ», на підставі договору купівлі-продажу укладеного з             ЗАТ з іноземними інвестиціями «ЗАПОРІЗЬКИЙ АВТОМОБІЛЬНИЙ ЗАВОД», посвідченого 18.09.2007 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В., реєстровий № 3560, нерухомого майна - Спецавтоцентр, який складається із: СТО -3, загальна площа 155,00кв.м; прохідна (КПП), загальна площа - 72,00кв.м; САЦ, загальна площа - 1110,90кв.; КПП-2, загальна площа - 15,80кв.м; охоронне приміщення, загальна площа - 202,10кв.м; вбиральня, загальна площа - 4,50кв.; ємність для води, загальна площа - 5,80кв.; склад-ангар, загальна площа - 251,30кв.; сторожеві вежі, загальна площа - 60,50кв.; ворота; огорожа; площадка-накопичувач, розташоване за                     адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. Пивоварна,                   будинок 11.
12.06.2019 року між ТОВ „Авто сервіс компанія” (Продавець) та ТОВ „Ісагіс” (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. за №1638,  відповідно до п. 1.1 якого Продавець  передає (продає) у власність, а Покупець приймає у власність (купує) спецавтоцентр (далі – об`єкт), загальною площею 1877,9 кв. м., що знаходиться за адресою:  Одеська обл., Овідіопольський район, смт. Таїрове, вулиця Пивоварна, буд.  11,  який складається з: літ. 1 СТО - 3, бетон, загальною площею 155,0 кв. м.; літ. 2  прохідна (КПП), бетон, загальною площею 72,0 кв. м.; літ. 3 САЦ, бетонні блоки, загальною площею 1110,9 кв. м.;  літ. 4 КПП-2, бетон,  загальною площею 15,8 кв. м.; літ. 5  охоронне приміщення, бетонні блоки, загальною площею 202,1 кв. м.; літ. 6 вбиральня, бетонні блоки, загальною площею 4,5 кв. м.; літ. 7 ємкість для води,  метал, загальною площею 5,8 кв. м.; літ. 8  склад-ангар, бетон, загальною площею 251,3 кв. м.; літ. 9, 10, 11 сторожові вежі, бетонні блоки, загальною площею 60,5 кв. м.; літ. 12-16 ворота; літ. 17 огорожа, збірні з/п плити; літ. 18 площадка – накопичувач. Об`єкт розташований на земельній ділянці загальною площею 4,6797 га, кадастровий номер 5123755800:01:003:0422, за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р., смт Таїрове, вулиця Пивоварна, будинок 11.
Відповідно до п. 1.2 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.06.2019 року об`єкт, що відчужується, належить  Продавцю  на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 18.09.2007 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. за реєстровим №3560 та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 385202651237, номер запису про право власності: 6016473 згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер №23025299 від  16.06.2014р., виданого Реєстраційною службою Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області.
Згідно з п. 1.4 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.06.2019 року, об`єкт, який є предметом цього договору, розташований на земельній ділянці, загальною площею 4,6797 га, кадастровий номер: 5123755800:01:003:0422, цільове призначення для розміщення комплексу по продажу та обслуговуванню автомобілів, категорія земель -  землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, вид використання: J.11 - згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер витягу НВ-5109587152019, виданого 10.06.2019р. Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області, яка орендується Продавцем  відповідно до договору оренди земельної ділянки, укладеного 25.08.2016р. з Таїровською селищною радою, строком на 10 років,  зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером іншого речового права за №17013897 згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав  на  нерухоме майно та реєстру "прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек,  Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна номер інформаційної довідки №71109031 від  21.10.2016 р. Одеською філією державного підприємства "Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень", реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1061144751237.
Положеннями п. 2.1 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.06.2019 року  визначено, що за домовленістю сторін Продавець продає об`єкт  нерухомого майна  за ціною у розмірі  800 000,00 грн. Вказана сума була сплачена Покупцем  у повному розмірі шляхом перерахування на рахунок Продавця.
Згідно з п. 4.1 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.06.2019 р. право власності на об`єкт, що відчужується, переходить від Продавця до Покупця після нотаріального посвідчення цього договору  з моменту державної реєстрації права власності відповідно до ст. ст. 182, 210, 334, 363 ЦК України.
Відповідно до п. п. 4.4, 4.5 договору купівлі-продажу нерухомого майна від  12.06.2019 року, Покупець  зобов`язаний сплачувати земельний  податок (орендну плату) за користування земельною ділянкою  з моменту укладення цього договору в повному обсязі та у розмірі, встановленому  договором оренди земельної ділянки від 25.08.2016р. Покупець самостійно  оформлює необхідні документи на землекористування у відповідних службах (організаціях). Продавець  зобов`язується не перешкоджати (в тому числі, шляхом  підписання відповідних заяв, надання копій документів) Покупцю в переоформленні документів  на право подальшого користування земельною ділянкою.
Суд встановив, що за результатом розгляду справи № 916/2412/19 Господарський суду Одеської області у рішенні від 11.11.2019 року, зазначив: «З огляду на викладене  господарський суд зауважує, що ТОВ „Ісагіс”, яким було придбано право  власності на об`єкт нерухомого майна  стало орендарем земельної ділянки за договором від 25.08.2016 р., на якій таке  майно  розміщене у тому ж обсязі та на умовах, як і  попередній власник. При цьому, дія договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер 5123755800:01:003:0422) від 25.08.2016 р. щодо  ТОВ „Авто сервіс компанія” як попереднього власника нерухомого  майна припинилась в момент укладення договору  купівлі-продажу, тобто з 12.06.2019 р.,  в силу прямої вказівки закону. Позиція господарського суду з цього питання відповідає висновкам, наведеним у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 ироку у справі                        №  915/672/17,  від 16.05.2019 р. у справі № 922/2469/18, від 20.06.2019 р. по справі №904/712/18. Підсумовуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про перехід до ТОВ „Ісагіс” права оренди за договором оренди земельної ділянки (кадастровий номер 5123755800:01:003:0422) від 25.08.2016 р. після  укладення  договору купівлі-продажу  нерухомого майна від 12.06.2019 р. При цьому, дія договору оренди від 25.08.2016 р. щодо ТОВ „Авто сервіс компанія” припинилась з моменту відчуження об`єкта нерухомого  майна, яке розташоване  на орендованій земельній ділянці.»
Рішення суду набрало законної сили 05.12.2019 року.
13 червня 2019 року ТОВ «АВТО СЕРВІС КОМПАНІЯ» звернулось до Голови Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області з листом № 18/1, яким повідомило про укладення ним 12 червня 2019 року договору купівлі продажу нерухомого майна з ТОВ «ІСАГІС» (код за ЄДРПОУ: 38915140). Товариство повідомило, що перестало бути користувачем земельної ділянки, за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. Пивоварна, будинок 11, та направило даним листом на адресу селищної ради акт повернення земельної ділянки, складеного у двох примірниках.
16.10.2019 року ТОВ «АВТО СЕРВІС КОМПАНІЯ» вдруге звернулося до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області з аналогічним листом.
Доказів щодо надання відповіді на зазначені заяви суду не надано.
Суд встановив, що ТОВ «АВТО СЕРВІС КОМПАНІЯ»  здійснювало платежі за землю в період з 12.06.2019 року по серпень 2019 року.
В зв`язку з виявленням помилки в розрахунку податку на оренду землі підприємство скористалось правом виправити зайві нарахування шляхом подання уточнюючих податкових декларацій з оренди земельної ділянки (15.10.2019 року реєстраційний номер 9239947382).
06.12.2019 року ТОВ «АВТО СЕРВІС КОМПАНІЯ» звернулося до ГУ ДПС в Одеській області із заявою про повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань з орендної плати з юридичних осіб  на поточний рахунок платника податків у сумі  394 655,95 грн. на рахунок.
Листом № 1217/10/15-32-53-04-07 від 28.01.2020 року ГУ ДПС в Одеській області повідомило, про неможливість повернення коштів та запропонувало подати уточнюючу декларацію за 2019 рік.
Розглядаючи справу суд  першої інстанції дійшов висновку,   що з огляду на п. п. 4.4, 4.5 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.06.2019 року та рішення Господарського суду Одеської області у справі  № 916/2412/19 від 11.11.2019 року,                    ТОВ „Ісагіс”, яким було придбано об`єкт нерухомого майна,  з 12.06.2019 року стало орендарем земельної ділянки за договором від 25.08.2016 року, на якій таке  майно  розміщене у тому ж обсязі та на умовах, як і  попередній власник, тобто ТОВ «АВТО СЕРВІС КОМПАНІЯ».
Тобто, суд зазначив, що  з 12.06.2019 року ТОВ «АВТО СЕРВІС КОМПАНІЯ» не є орендарем земельної ділянки (кадастровий номер 5123755800:01:003:0422) та не має з цієї дати  обов`язку сплачувати оренду плату.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду відповідає,  а викладені у апеляційній  скарзі доводи скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.
Юридичний спір, який виник між сторонами у цій справі  стосується  встановлення моменту  припинення дії договору оренди земельної ділянки та  наявності правових підстав для повернення суми надмірно  сплаченої орендної плати.
Питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються, зокрема статтею 120 ЗК і статтею 377 ЦК.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю"  від 05.11.2009 N 1702-VI (набрав чинності 10.12.2009) внесено ряд уточнюючих змін, зокрема до ЗК, ЦК, Закону України "Про оренду землі", якими вдосконалено регулювання порядку переходу права користування земельною ділянкою у разі переходу до іншої особи права власності на розташоване на ній нерухоме майно. Законодавство у вказаній редакції є чинними і на час розгляду даної справи            судами.
Зокрема, згідно з частинами 1, 2 статті 120 ЗК  України у  разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Стаття 377 ЦК України,  у редакції станом  на 12.06.2019 р. дату продажу нерухомого майна, передбачала що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).  При цьому розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).
Крім того, Законом України від 05.11.2009 N 1702-VI статтю 7 Закону України "Про оренду землі" доповнено частиною третьою, за якою до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
У розумінні наведених положень законодавства при виникненні в іншої особи права власності на житловий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки. Відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває право оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні.
Вищенаведене дає підстави для висновку, що законодавство, чинне на момент відчуження позивачами нерухомого майна, передбачає автоматичний перехід до нового власника нерухомості права користування земельною ділянкою під цим майном, про що вірно наголошено судом першої  
У зв`язку з чим викладені у апеляційних  скаргах доводи скаржників є помилковими та такими, що ґрунтуються на хибному застосуванні наведених положень законодавства. 
Позиції апелянтів  є наслідком формального тлумачення ними приписів Земельного кодексу та Цивільного кодексу в контексті даного спору, що  припинення правовідносин оренди землі у разі відчуження нерухомого майна може відбуватися виключно шляхом розірвання договору оренди або формальної заміни орендаря в тексті договору і тільки з цього моменту припиняється обов`язок первинного орендаря зі сплати орендної плати за землю. Результатом такого підходу є парадоксальна ситуація, коли особа, яка вже не є власником нерухомості, а отже не є фактичним землекористувачем внаслідок втрати правового зв`язку з розташованим на ній майном, змушена нести безпідставні фінансові втрати, сплачуючи за землю, якою вона не користується і не може користуватися. Натомість новий власник нерухомого майна невизначений час здійснює безоплатне фактичне користування земельною ділянкою, що прямо суперечить положенням статті 206 ЗК, статті 21 Закону України "Про оренду землі".
Підсумовуючи викладене, судова колегія зазначає, що після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки орендаря, у тому числі зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою. 
Отже, після відчуження об`єктів нерухомості позивач не повинен сплачувати орендну плату за земельну ділянку, користувачем якої він вже не є, а зобов`язання з такої сплати автоматично виникає у нового власника нерухомості.  
Зазначена правова позиція щодо переходу прав і обов`язків землекористувача при відчуженні нерухомості підтверджується і судовою практикою Верховного Суду, зокрема викладена в численних  постановах Верховного Суду, зокрема  від 19.06.2018 у справі                 №  922/3655/17, від 07.11.2018р. у справі № 910/20774/17  у подібних правовідносинах.
У цих справах Верховний Суд наголошує, що у разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, не залежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі.
Судом встановлено, що  ТОВ "АВТО СЕРВІС КОМПАНІЯ" код ЄДРПОУ 22474158 з 2016 року було  платником  орендної плати за земельну ділянку загальною площею 4,6797 га за адресою Одеська область, Овідіопольський район, смт.Таїрове, вул. Пивоварна, 11 для розміщення комплексу по продажу та обслуговуванню автомобілів. землю, згідно до договору оренди від  25.08.2016 р. укладеного з Таїровською селищною радою,  терміном  дії  договору  10 років.
Відповідно до договору купівлі - продажу нерухомого майна від 12.06.2019 року, укладеного між ТОВ "АВТО СЕРВІС КОМПАНІЯ" та ТОВ "ІСАГІС" , останньому перейшло нерухоме майно - Спецавтоцентр, загальною площею 1877,90 кв. м., яке розташоване на земельній ділянці площею 4,6797 га, за адресою Одеська область, Овідіопольський район, смт.Таїрове, вул. Пивоварна, 11, яка перебувала в оренді у позивача.
За  2019 рік 15.10.2019 року підприємством подано уточнюючу податкову декларацію з плати за землю №9239947382,  де самостійно  зменшено податкове зобов`язання по орендній платі з 12.06.2019 року в сумі 1 001 818,94 грн. В результаті чого  у підприємства виникла переплата в сумі 394 655,95 грн.
Плата за землю є складовою податку на майно (ст.265 ПКУ). Відповідно до ст.14.1.147 ПКУ, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Отже, відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПКУ, орендна плата за земельні ділянки належить до місцевих податків.
Справляння плати за землю регулюється статтями 269-289 ПКУ.
Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік, який починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (п.285.1 ст.285 ПКУ). Як наголошує п.50.1 ст.50 ПКУ, у разі якщо у майбутніх податкових періодах платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації, він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації.
За положенням частини 3 статті 7 Закону України від 06.10.1998 №161-XIV «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Згідно п.288.1ст.288 «Податкового Кодексу України « від 02.12.2010 року                №2755-VI, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Відповідно до п .п 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПКУ орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Як встановлено розглядом справи, відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.06.2019 року, укладеного між ТОВ "АВТО СЕРВІС КОМПАНІЯ" та ТОВ "ІСАГІС",  останньому перейшло право власності  на  нерухоме майно - Спецавтоцентр, загальною площею 1877,90 кв. м. 
Тобто, право власності на будівлю   перейшло від продавця до покупця, при цьому відповідні зміни щодо права власності на будівлю в день укладання договору купівлі-продажу будівлі  були внесені  до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
З огляду на викладені обставини, враховуючи, що у зв`язку із відчуженням об`єкту нерухомості на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна з 12 червня                   2019 року ТОВ «АВТО СЕРВІС КОМПАНІЯ» перестало бути користувачем                       земельної ділянки (кадастровий номер 5123755800:01:003:0422), розташованої за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. Пивоварна, 11, то відповідно                  з 12 червня 2019 року позивач не є платником орендної плати за вказану земельну               ділянку.
Судом під час розгляду справи встановлено, що в період з 12.06.2019 по серпень            2019 позивач помилково здійснював платежі за орендну плату земельної ділянки з юридичних осіб (платіж 50 18010600, бюджетний рахунок                                                                    ПАТ 1899980000033214812015600) і станом на 16.10.2019 в інтегрованій картці платника податків обліковується переплата з цього податку в сумі 394 655,95 грн.
Позивач скористався своїм правом на подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації та 15.10.2019  та надав такий розрахунок до податкового органу (реєстраційний номер 9239947382), після чого ТОВ «АВТО СЕРВІС КОМПАНІЯ» листом від 20.01.2020 №2 звернулося до Чорноморського управління ГУ ДПС в Одеській області із заявою про повернення  394 655,95 грн. на рахунок Товариства. 
Судова колегія звертає увагу,  що згідно положень  п.п.14.1.182 п. 14.1 ст.14 ПКУ, помилково сплачені грошові зобов`язання - це суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету та/або на єдиний рахунок від юридичних або фізичних осіб, що не є платниками таких грошових зобов`язань.
Згідно  рішення Господарського суду Одеської області від 11.11.2019 по справі №916/2412/19, з 12.06.2019 ТОВ «АВТО СЕРВІС КОМПАНІЯ» перестало бути користувачем земельної ділянки, не є платником орендної плати за вказану земельну ділянку, а отже більше не є платником грошових зобов`язань, сплачених з 12.06.2019 до місцевого бюджету, тому на думку судової колегії  сума переплати у розмірі 394 655,95 грн. є помилково сплаченою сумою земельного податку.
Умови повернення, як помилково так і надміру сплачених грошових зобов`язань , врегульовані статтею 43 Податкового кодексу України, яка  передбачає, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.
У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.
Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.
Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку. У разі повернення надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на додану вартість такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних                      коштів.
На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує держави) податкову і митну політику.
Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного                        бюджету.
Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.
Наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787 затверджено Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1650/24182. яким встановлені аналогічні вимоги, що і в Податковому кодексі України.
Аналіз вказаних норм дає змогу дійти висновку, що обов`язковою передумовою повернення платнику податків надміру/помилково сплачених коштів є одночасна наявність наступних обставин: 1) відсутність у такого платника податкового боргу; 2) подання платником податків заяви про повернення коштів протягом 1095 днів від дня виникнення переплати; 3) відповідність поданої заяви вимогам пункту 43.4 ПК України.
З врахуванням вищевикладених положень законодавства,   ТОВ «АВТО СЕРВІС КОМПАНІЯ»  обґрунтовано  звернулося листом від 20.01.2020 №2 до Чорноморського управління ГУ ДПС в Одеській області із заявою про повернення  394 655,95 грн. на рахунок Товариства, проте, листом від 28.01.2020 №1217/10/15-32-53-04-07 ГУ ДПС в Одеській області повідомило про неможливість повернення Товариству помилково сплачених ним грошових зобов`язань, що в свою чергу стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом.
Під час розгляду справи встановлено відсутність у ТОВ «АВТО СЕРВІС КОМПАНІЯ» податкового боргу за податковими зобов`язаннями, що  підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з інформаційної системи органів ДПС щодо стану розрахунків платника з бюджетом та цільовими фондами станом на 31.05.2021 року та не заперечувалось представником відповідача.
В свою чергу, колегією суддів встановлено, що згідно з вказаним витягом, у                   ТОВ «АВТО СЕРВІС КОМПАНІЯ» наявна переплата з орендної плати з юридичних осіб  у сумі 394655,95 грн.
Відповідач, розглянувши заяву позивача від 28.01.2020 №1217/10/15-32-53-04-07 не сформував висновок про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань, допустив протиправну бездіяльність, та не направив для виконання до Державної казначейської служби висновок про повернення помилково та/або надміру сплаченої  орендної плати за землю   в сумі 394 655,95 грн. 
Казначейство України веде облік усіх надходжень, що належать місцевим бюджетам, та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, погодженим з відповідними місцевими фінансовими органами, здійснює повернення коштів,                  помилково або надміру зарахованих до бюджету (ч. 2 ст. 78 Бюджетного кодексу                України).
В п.9 Розділу І Порядку № 787 визначено, що у випадках повернення платежів, що зараховані до місцевих бюджетів, а також платежів, що підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, орган, який контролює справляння надходжень бюджету або який здійснює облік заборгованості в розрізі позичальників, передає подання на погодження відповідному місцевому фінансовому органу.
Відповідний місцевий фінансовий орган протягом двох робочих днів погоджує подання шляхом засвідчення підписом керівника місцевого фінансового органу, скріпленим гербовою печаткою, і не пізніше наступного робочого дня після погодження повертає його органу, який подав подання, для подальшої передачі до органів Казначейства відповідно до законодавства."
Електронні висновки про повернення платежів, належних місцевим бюджетам, та платежів, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами (крім акцизного податку з виробленого в Україні та ввезеного на митну територію України пального), направляються до Казначейства для виконання за умови їх погодження з відповідними місцевими фінансовими органами (п. 9 Розділу ІІ Порядку № 60).
Відповідний місцевий фінансовий орган не пізніше 15:00 другого робочого дня, наступного за днем отримання доступу до електронного висновку та/або електронного повідомлення, погоджує такий електронний висновок та/або електронне повідомлення шляхом накладання кваліфікованого електронного підпису посадової (уповноваженої) особи та кваліфікованої електронної печатки такого місцевого фінансового органу (п.2 Розділу ІV Порядку № 60).
Відповідно до вказаних норм, повернення надмірно зарахованих до місцевого бюджету коштів здійснюється лише після погодження з відповідними місцевими фінансовими органами.
Слід звернути увагу, що чинним законодавством не передбачено підстав для не погодження відповідними місцевими фінансовими органами повернення надмірно зарахованих до місцевого бюджету коштів, при цьому  апелянтами  не вказано  у своїх апеляційних скаргах норми законодавства, якими передбачені такі підстави.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення   суду першої інстанції  ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційних  скарг  не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги  Головного управління ДПС в Одеській області та Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області  -  залишити без задоволення.
Рішення  Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021   року – залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 01.11.2021 року

Головуюча суддя:                                                                                          Л.Є. Зуєва  

Суддя:                                                                                                             М.П. Коваль  

          Суддя:                                                                                                             О.О. Кравець