Постанова
Іменем України
 
01 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 161/5317/18
провадження № 61-1372св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., 
Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач (заявник) - Координаційний центр з надання правової допомоги,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду 
від 23 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Собини О. І., Левченко Т. А. , Ткачук С. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом 
до Координаційного центру з надання правової допомоги про поновлення 
на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду 
від 11 січня 2019 року, в позові відмовлено.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2020 року заяву Координаційного центру з надання правової допомоги про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, що пов`язані з явкою до суду у цій справі залишено без розгляду.
 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що представники відповідача 
до закінчення судових дебатів чи розгляду справи та протягом п`яти днів після ухвалення рішення не подали до суду відповідних доказів та заяви з цього приводу не зробили, а тому заява Координаційного центру з надання правової допомоги про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, підлягає залишенню без розгляду. Крім того, суд дійшов висновку, що не підлягає задоволенню заява ОСОБА_1 про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 15 360,00 грн, оскільки згідно зі статтею 142 ЦПК України суду не надано доказів про здійснення ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, унаслідок необґрунтованих дій відповідача.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Волинського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року ухвалу суду першої інстанції скасовано і прийнято нову постанову про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Стягнено з Координаційного центру з надання правової допомоги на користь ОСОБА_1 420,40 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заява про стягнення таких судових витрат, що пов`язані з явкою до суду (із відповідними доказами), подана до суду засобами поштового зв`язку лише у грудні 2019 року, що є підставою 
не для залишення її без розгляду, а для відмови в ухваленні додаткового рішення (стаття 270 ЦПК України).
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У січні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права 
та порушення норм процесуального права, просив оскаржувану постанову змінити, стягнути з Координаційного центру з надання правової допомоги 
на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 
15 360,00 грн, понесені у зв`язку із розглядом заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 161/5317/18. 
 
Отже, постанова Волинського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні заяви Координаційного центру з надання правової допомоги не оскаржується, а тому відповідно до статті 400 ЦПК України 
не є предметом касаційного перегляду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що у зв`язку із тим, що заява про ухвалення додаткового рішення подана відповідачем до суду першої інстанції більше ніж через півтора року після ухвалення рішення судом першої інстанції, отже дії відповідача 
є неправомірними і такими, що потягнули для позивача негативні наслідки, оскільки позивачу довелося понести матеріальні витрат для захисту свого права. Ці витрати мали відчутні наслідки для його добробуту, оскільки вони виникли в результаті неправильних дій відповідача.
 
Доводи інших учасників справи
 
У березні 2021 року Координаційний центр з надання правової допомоги надіслав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив 
у задоволенні касаційної скарги відмовити. Зазначав, що твердження скаржника є безпідставними, оскільки до суду із заявою про стягнення витрат на правову допомогу ОСОБА_1 не звертався.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 161/5317/18, витребувано її з Луцького міськрайонного суду Волинської області.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Із матеріалів справи вбачається, що до закінчення судових дебатів у справі сторона відповідача не зробила ні усної, ні письмової заяви щодо відшкодування судових витрат, пов`язаних з явкою до суду. 
 
17 грудня 2019 року Координаційний центр з надання правової допомоги про поновлення подав до суду першої інстанції заяву про стягнення судових витрат, що пов`язані з явкою до суду.
 
05 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав заперечення на заяву відповідача про стягнення судових витрат, що пов`язані з явкою до суду, у якому просив 
у задоволенні заяви відмовити та стягнути з відповідача на його користь 15 360,00 грн витрат за надання йому адвокатом правничої допомоги.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.
 
Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
 
Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
 
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
 
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 
 
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
 
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. 
 
Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
 
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
 
У матеріалах справи наявний договір про надання правової (правничої) допомоги від 02 жовтня 2020 року укладений між ОСОБА_1 та Дягелем В. М. відповідно до якого адвокат за завданням клієнта зобов`язується надати послуги щодо захисту та представництва прав та законних інтересів останнього у справі про стягнення витрат, що пов`язанні із явкою до суду у справі № 161/5317/18. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи, квитанцію від 02 жовтня 2020 року № ПН 572 про сплату послуг з надання правничої допомоги в сумі 15 360,00 грн, ордер серії ВЛ № 0000766615 на надання правової допомоги від 05 жовтня 2020 року, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВЛ № 825. 
 
Вказані документи вчасно надані заявником суду. 
 
Таким чином, витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції при розгляді справи за заявою Координаційного центру з надання правової допомоги про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, підтверджено відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. 
 
Разом із тим, суд апеляційної інстанції на зазначені вимоги закону та обставини справи уваги не звернув, не дослідив належним чином вищезазначені докази та не врахував, що адвокат Дягель В. М. приймав участь у даній справі, як представник ОСОБА_1 , а тому висновок апеляційного суду про те, що при розгляді питання про ухвалення додаткового рішення у справі не підлягають стягненню судові витрати не відповідає статтям 133, 137, 141 ЦПК України.
 
Зазначені обставини свідчать про порушення апеляційним судом норм процесуального права, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з переданням справи на новий апеляційний розгляд.
 
Верховний Суд, розглядаючи справу в межах, визначених статтею 400 ЦПК України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
 
При новому розгляді суду необхідно врахувати вищенаведене та ухвалити законне і справедливе судове рішення.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пункту 1 частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Оскільки постанова суду апеляційної інстанції ухвалена без додержання норм процесуального права, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржене судове рішення апеляційного суду скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Волинського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий 
 
Судді:                                                                                                           М. Є. Червинська
 
С. Ю. Бурлаков
 
А. Ю. Зайцев
            
В. М. Коротун
 
М. Ю. Тітов