ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/2017/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Колоколова С.І.,
суддів: Головея В.М., Разюк Г.П.
секретар судового засідання: Глущенко Т.А.
за участю представників сторін:
від позивача – Лукянчук О.Л., довіреність  № 3075  ,  дата видачі: 06.09.21;  
від відповідача - Максимов О.М., довіреність  № 13,  дата видачі: 19.03.19;  
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 
Фізичної особи-підприємця Іскаріци Інни Петрівни
на ухвалу Господарського суду Одеської області від „16” липня 2021р. про забезпечення позову
у справі № № 916/2017/21
за позовом Фізичної особи-підприємця Іскаріци Інни Петрівни 
до відповідача  Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМТОВАРНИЙ РИНОК»
про визнання недійсним повідомлення про розірвання договору, визнання недійсним пункту договору, внесення змін до договору, залишення без змін інших пунктів договору, -                                        
головуючий суддя: Волков Р.В.
місце прийняття ухвали: Господарський суд Одеської області
                    
В судовому засіданні 28.10.2021р. згідно ст. 233  ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
                                                        
 ВСТАНОВИВ:

В липні 2021 року  Фізична особа-підприємець Іскаріца Інна Петрівна звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМТОВАРНИЙ РИНОК», в якій просить суд:
- визнати недійсним повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМТОВАРНИЙ РИНОК» №464 від 22.05.2021р. про розірвання Договору №1176 від 15.08.2019р., укладеного між СПД ФО Іскаріцею Інною Петрівною та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМТОВАРНИЙ РИНОК» в особі директора Мозгальського Василя Йосиповича;
- визнати недійсним абзац 3 пункту 5.4. Договору №1176 від 15.08.2019р., а саме вираз «у разі втрати підприємцем статусу підприємця»;
- внести зміни до абзацу першого, сторінки першої Договору №1176 від 15.08.2019р., а саме замість виразу «№ 2   556   000 0000 086376 від 16.04.2010р.» читати «№2005560000000172122 від 14.05.2021р.»;
- внести зміни в п. 2.1.1 Договору №1176 від 15.08.2019р., а саме замість цифр « 11736» читати « 1176»;
- всі інші умови договору №1176 від 15.08.2019р. вважати чинними, дійсними та залишити без змін.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про неправомірне розірвання відповідачем Договору про надання послуг по здійсненню торговельної діяльності №1176 від 15.08.2019р. 
Крім того, разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд: 
1) заборонити відповідачу, ТОВ ПРОМТОВАРНИМ РИНОК», вчиняти відносно 20-ти футового контейнера, що знаходиться за адресою Одеська обл., Овідіопольський район, смт Авангард, вул. Базова, 20 (торгове місце 1176, по вул. Білій, території КП №3 ТК №2) будь які дії щодо його перестановки, блокування, переміщення, зміщення з місця його установки, тощо, без домовленості з підприємцем – Іскарицею Інною Петрівною, згідно з п. 5.5 Договору №1176 від 15.08.2019р.;
2) заборонити відповідачу, ТОВ «ПРОМТОВАРНИЙ РИНОК», вчиняти відносно 20-ти футового контейнера, що знаходиться за адресою Одеська обл., Овідіопольський район, смт Авангард, вул. Базова, 20 (торгове місце 1176, по вул. Білій, території КП №3 ТК №2) будь які дії щодо блокування діяльності в ньому, шляхом встановлення огорож різного виду, типу, тощо, без домовленості з підприємцем – Іскарицею Інною Петрівною, згідно з п. 5.5 Договору №1176 від 15.08.2019р.;
3) зобов`язати відповідача, ТОВ «ПРОМТОВАРНИЙ РИНОК», не чинити перешкоди в оплаті грошей, в період дії Договору №1176 від 15.08.2019р. за оренду торгового місця від ФОП Іскаріци Інни Петрівни, відповідно до п. 3.2 договору, через касу ТОВ «ПРОМТОВАРНИЙ РИНОК».
В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник вказав наступне.
09 червня 2021р. у поштовому відділенні отримав від ТОВ «ПРОМТОВАРНИЙ РИНОК» конверт, в якому містився лист-повідомлення від 22.05.2021р. про розірвання Договору №1176 від 15.08.2019р.
Звернув увагу, що станом на 22.05.2021р., відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.05.2021р., був зареєстрованим в якості фізичної особи-підприємця з 14.05.2021р., про що в реєстрі зроблено запис № 2005560000000172122.
Вважає, що посилання ТОВ «ПРОМТОВАРНИЙ РИНОК» в листі № 464 від 22.05.2021р. на той факт, що станом на 31.03.2021р. проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП Іксариці І.П. за власним рішенням, суперечить умовам договору, на які посилається ТОВ «ПРОМТОВАРНИЙ РИНОК», оскільки станом на 22.05.2021 р. заявник мав статус підприємця, так як був зареєстрований відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.05.2021р.
Зазначив, що згідно Свідоцтва про державну реєстрацію ФОП серії В03 за № 644104 від 16.04.20210 р. був зареєстрованим в якості підприємця та знаходився на спрощеній системі оподаткування. Відповідно до вищевказаного свідоцтва, мав номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме 2 556 000 0000 086376, який зазначений в Договорі №1176 від 15.08.2019р.
26 березня 2021 року прийняв рішення про перехід на іншу систему оподаткування.
Посилаючись на п.п. 298.2.1-298.2.3. ст. 228 Податкового кодексу України, вказав, що не зміг перейти на іншу систему оподаткування, враховуючи сплив 10-ти денного строку, а чекати ще квартал не міг, оскільки мав необхідність організовувати свою діяльність, яка була зупинена більше ніж на 15 місяців по причині введення карантину.
Зазначив, що єдиним виходом по зміні системи оподаткування, зі слів консультанта ГУ ДПС в Одеській області, було закрити підприємництво за власним бажанням, пройти процедуру перевірки в ДПС та знову здійснити реєстрацію підприємницької діяльності. 
31.03.2021р. подав заяву про припинення діяльності, 20.04.2021р. пройшов перевірку та подав до Київської ГУ ДПС в Одеській області ліквідаційний баланс про відсутність боргів зі сплати податків.
14 травня 2021 року знову зареєструвався як ФОП про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зроблено запис №2005560000000172122.
Факт, здійснення переходу на загальну систему оподаткування підтверджує довідкою ГУ ДПС в Одеській області № 17060/6/15-32-24-03-10 від 11.06.2021р.
Вказав, що в період з 06.06.2021р. по 18.06.2021р. на адресу ТОВ «ПРОМТОВАРНИЙ РИНОК» подавав заяву з повідомленням від 06.06.21 про внесення змін до Договору в зв`язку зі зміною номеру свідоцтва та заяву № 4 з повідомленням від 18.06.2021р.
Пояснив, що ТОВ «ПРОМТОВАРНИЙ РИНОК», погоджуючи у відповідності з вимогами Договору №1176 від 15.08.2019р. укладені заявником договори суборенди торгового місця з третіми особами, зазначає, що заявник не є підприємцем, вживає протиправні заходи, які створюють перешкоди та унеможливлюють здійснення підприємницької діяльності.
Крім того, зазначив наступне.
На сусідніх з ФОП Іскаріцею Інною Петрівною вулицях відповідач, без дозволу підприємців, самостійно з використанням техніки переміщує контейнери, мотивуючи це своїми листами про розірвання договорів оренди. Висловлює побоювання стосовно того, що ТОВ «ПРОМТОВАРНИЙ РИНОК», може у такий же спосіб переставити контейнер ФОП Іскаріци І.П., загородити його, що не дозволить заявнику та суборендарям здійснювати торгівельну діяльність.
Водночас, відповідач з 22.06.2021р. перекриває доступ до торгового місця багатьом підприємцям, ФОП Іскаріці І.П. та суборендарям, шляхом встановлення огорож, які необхідно перестрибувати, обходити, тощо, що унеможливлює здійснювати торгівельну діяльність та може привести до розірвання договорів суборенди заявника з третіми особами.           
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.07.2021 року у справі №916/2017/21 (суддя Волков Р.В.) у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Іскаріци Інни Петрівни  про забезпечення позову відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підвереджували його твердження про те, що саме відповідачем наразі здійснюються зазначені позивачем дії, які спрямовані, зокрема, на демонтування та вивезення торговельних    об`єктів. З доданих до заяви фотоматеріалів неможливо встановити факт перешкоджання відповідачем господарській діяльності заявника на орендованому ним торговельному місці.
Не погоджуючись з ухвалою суду, ФОП Іскаріца Інна Петрівна звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.07.2021 року у справі №916/2017/21 про відмову заяви в забезпеченні позову та ухвалити нове рішення.
Заявник апеляційної скарги вважає, що викладені в ухвалі суду підстави, якими суддя обґрунтував відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову не відповідають реальним обставинам справи та спору між апелянтом і відповідачем.
Скаржник зазначає, що вимоги, які викладені в заяві про забезпечення позову повністю співвідносяться з вимогами визначеними у позовній заяві, оскільки відповідач вважає, що Договір №1176 від 15.08.2019  про надання послуг по здійсненню торгівельної діяльності є розірваний, а тому останній не приймає від апелянта кошти за оренду, не надав своєї правової позиції щодо відмови від розірвання Договору у відповідності з вимогами ст. 188 ГПК України та вживає заходів на сусідніх з ФОП Іскаріцею І.П. контейнером вулицях, на території проминку 7км, якими огороджує контейнери підприємців, з якими розірвав договори оренди торгових місць, самостійно переставляє контейнери з наданих відповідачем торгових місць та забороняє підприємцям здійснювати господарську діяльність.
Апелянт вказує, що до неї ще не дійшла черга, а тому ФОП Іскаріца І.П. надала докази дій ТОВ «ПРОМТОВАРНИЙ РИНОК», якими просила суд в заяві про забезпечення позову  унеможливити на майбутнє відповідача  - не чинити перешкоди в здійсненні господарської діяльності.
Посилання господарського суду на відсутність доказів вчинення відповідачем дій щодо контейнеру, який належить ФОП Іскаріца І.П., на думку апелянта не відповідає дійсності, оскільки відповідач, відмовляючи в отриманні коштів за оренду торгового місця, унеможливить знаходження скаржника на своїй території та може не допускати до суборендаторів торгового місця №76, яке розташовано по вул. Білій, території КП№3 ТК№2, з причин відсутності оплати за оренду торгового місця за серпень-вересень 2021р., що якраз впливає і вплине на господарську діяльність позивача, але ніяким чином не вплине на діяльність відповідача.
Таким чином, скаржник вважає, що господарським судом неповно було встановлено обставини, які мають значення для справи та неправильно досліджено і оцінено надані докази, неправильно визначено реальні правовідносини між позивачем та відповідачем, що є підставою відповідно до п.2 ч.1 ст. 275 ГПК України скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Іксаріци Інни Петрівни на ухвалу Господарського суду Одеської області від „16” липня 2021р. про забезпечення позову у справі № 916/2017/21; призначено розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Іскаріци Інни Петрівни  на 09 вересня 2021 року о 10:30 год.
Разом з тим, згідно наказу в.о. Голови Південно-західного апеляційного господарського суду  Разюк Г.П. від 07.09.2021р. №242-в  головуючий суддя Колоколов С.І.  з 08.09.2021 по 10.09.2021 перебуватиме у відпустці.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.09.2021 продовжено строк розгляду справи  №916/2017/21  на термін, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, пов`язаних з належним повідомленням учасників справи про час та місце проведення наступного судового засідання; повідомлено учасників справи про те, що розгляд апеляційної скарги у справі №916/2017/21 Фізичної особи-підприємця Іксаріци Інни Петрівни відбудеться 28 жовтня 2021 року об 11:30 год.
В судовому засіданні 28.10.2021 представник скаржника підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити.
Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги. 
          Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
          Відповідно до вимог ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
          Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.
          Забезпечення позову врегульовано главою 10 Господарського процесуального кодексу України.
          Відповідно до ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.          Відповідно до ст.137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
          Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
          Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
          Необхідною умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача (відповідачів) на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.
          Таким чином, в ухвалі про вжиття заходів до забезпечення позову має міститись мотивований висновок про те, як невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.
          Судова колегія зазначає, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
          Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
          У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
          За висновком об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеним у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
          При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
          Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що оскільки у даному випадку позовні вимоги позивача носять немайновий характер, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся (аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).
          Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
          Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).
          Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
          Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
          Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.
          Таким чином, в ухвалі про вжиття заходів до забезпечення позову має міститись мотивований висновок про те, як невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.
          Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
          Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
          Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
          При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.
          Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
          Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
          Дослідивши наявні матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову у даній справі, виходячи з наступного.
          Обранням належного, відповідно до предмета спору заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
          Так, судовою колегією встановлено, що предметом спору у даній справі є немайнові вимоги про визнання недійсним повідомлення відповідача про розірвання Договору про надання послуг по здійснення торговельної діяльності №1176 від 15.08.2019р.; визнання недійсним абз. 3, п. 5.4. Договору про надання послуг по здійснення торговельної діяльності №1176 від 15.08.2019р., внесення змін до абз. 1, сторінки 1 та п. 2.1.1 вказаного договору; залишення без змін інших умов Договору про надання послуг по здійснення торговельної діяльності №1176 від 15.08.2019р.
          Водночас, в заяві про забезпечення позову позивач просить   забезпечити позовні вимоги шляхом заборони ТОВ «ПРОМТОВАРНИЙ РИНОК» вчиняти певні дії відносно 20-ти футового контейнера, що знаходиться за адресою Одеська обл., Овідіопольський район, смт Авангард, вул. Базова, 20 (торгове місце 1176, по вул. Білій, території КП №3 ТК №2).
          Згідно зі ст. 73 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.
          Відповідно до статей  74 - 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
          Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.
          За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.
          Судова колегія роз`яснює, що заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акту. Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із позовними вимогами.
          Проте, доводи заявника, які містяться у заяві та в апеляційній скарзі, не містять достатніх підстав для вжиття заходів  забезпечення позову, не є відповідними та співмірними із змістом позовних вимог.
          Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б в свою чергу підвереджували його твердження про те, що саме відповідачем наразі здійснюються зазначені позивачем дії, які спрямовані, зокрема, на демонтування та вивезення торговельних    об`єктів. З доданих до заяви фотоматеріалів неможливо встановити факт перешкоджання відповідачем господарській діяльності заявника на орендованому ним торговельному місці.
          Наявність Повідомлення про розірвання договору за вих. №464 від 22.05.2021р., надане до матеріалів заяви, оскарження якого є частиною предмету спору у даній справі, не може свідчити про вчинення відповідачем будь-яких незаконних дій відносно торговельного об`єкта заявника, оскільки вказане повідомлення містить лише прохання відповідача про звільнення торговельного місця, повернення Промринку торгового місця і погашення заборгованості у разі її наявності.
          Посилання заявника на те, що відповідач на сусідніх вулицях без дозволу підприємців самостійно переміщує та перекриває доступ до контейнерів також не може свідчити про потенційну можливість вчинення будь-яких протиправних дій щодо торговельного місця та контейнеру заявника. 
          З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі є такими, що спростовуються наявними матеріалами справи, висновками суду та доводами, викладеними в постанові суду апеляційної інстанції.
          Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив його з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, вважає апеляційну скаргу Фізичної  особи-підприємця  Іскаріци Інни Петрівни необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 16.07.2021 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 916/2017/21 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для її скасування не вбачається.
          Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 136-140, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів 

                                         ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Іскаріци Інни Петрівни залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.07.2021 року у справі №916/2017/21  залишити без змін.
Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.
       
       Повний текст постанови 
         складено та підписано
          01.11.2021р.

Головуючий суддя                                                                            С.І. Колоколов 

Суддя                                           В.М. Головей
   
Суддя                                                                                                Г.П Разюк