ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 р.	Справа № 520/10606/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 (головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М.) по справі № 520/10606/21
за позовом          ОСОБА_1  
до         Військової частини НОМЕР_1                 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати противоправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 30.11.2018 у зменшеному розмірі;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018  по 30.11.2018  - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з врахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 30.11.2018 року, в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 закрито провадження у справі №520/10606/21 в частині позовних вимог щодо визнання противоправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 30.11.2018  у зменшеному розмірі; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 30.11.2018 року - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з врахуванням раніше виплачених сум.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного висновку.
Зазначає, що дійсно рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2020 по справі №520/13923/20 визнано право позивача на індексацію грошового забезпечення, оскільки остання не виплачувалась протягом військової служби, та зобов`язано військову частину виплатити таку індексацію за період з 01.12.2015 по 30.11.2018. Разом з тим, судом при вирішенні справи не досліджувалось питання порядку проведення розрахунку індексації грошового забезпечення та розмір належної позивачу індексації грошового забезпечення, як і не досліджувались інші показники, які мають принципове значення при проведенні обчислення індексації грошового забезпечення (місяць підвищення (базовий місяць), коефіцієнти індексації, індекси інфляції, тощо). З огляду на викладене, вважає, що в даному випадку захист порушеного права підлягає шляхом подання нового позову, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження в цій частині позовних вимог.  
Військова частина НОМЕР_1 (далі - відповідач) подала відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. 
Відповідно до  ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2020 по справі №520/13923/20, яке набрало законної сили визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 30.11.2018. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 суми індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 30.11.2018.
На виконання рішення суду по справі № 520/13923/20, відповідачем  нараховано  індексацію грошового забезпечення позивача у розмірі 2 163,06 грн. із застосуванням базового місяця грудень 2015 р. та березень 2018 р. (а.с. 29-30).
Не погоджуючись із діями відповідача щодо обрання для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення базового місяця (грудень 2015, березень 2018), позивач звернувся з цим позовом до суду.
Приймаючи рішення про закриття провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про стягнення коштів на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються, що, у свою чергу, унеможливлює здійснення розгляду  справи щодо суті спірних правовідносин.
Суд першої інстанції зазначив, що за своєю суттю даний спір виник у зв`язку з протиправним невиконанням відповідачем, на думку позивача, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2020 по справі № 520/13923/20, що виявилося у не виплаті на його користь у належному розмірі індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 по 30.11.2018 включно. Отже, той факт, що позивач не погоджується із сумою виплати вказаних вище коштів, не свідчить про те, що між даними сторонами виник новий спір.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.3 ст.3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Відповідно до ст.14 КАС України судові рішення, які набрали законної сили, обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно з ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем рішення суду у справі № 520/13923/20 виконано добровільно, однак позивач фактично не погодився з обраним відповідачем базовим місяцем, який слугує складовою для розрахунку суми виплати, та як наслідок звернувся до суду із іншим позовом.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Тобто, постановлення ухвали про закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України можливе виключно за сукупності наступних умов: набрали законної сили постанова чи ухвала суду про закриття провадження у такій самій справі; спір у справі повинен бути з одним і тим же предметом; спір у справі повинен бути заявлений з тих самих підстав.
Відсутність хоча б однієї з вказаних ознак виключає закриття провадження у справі.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 809/487/18, від 13.07.2020 року у справі № 620/3960/19.
Колегія суддів зазначає, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає зверненню до суду заінтересованих осіб для вирішення спору.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, а саме з рішення у справі № 520/13923/20, встановлення базового місяця не було предметом розгляду зазначеної справи, оскільки суд першої інстанції вважав вказані вимоги передчасними з огляду на те, що нарахування та виплата індексації ще були не здійснені.
Отже, не дивлячись на те, що сторони у цих позовах є ті ж самі, однак підстави та предмет спору у цих справах не є ідентичним, оскільки матеріально-правові вимоги позивача до відповідача не є тотожними.
У справі № 520/13923/20 предметом спору є нарахування та виплата індексації грошового забезпечення з підстав наявності у позивача права на її отримання незалежно від наявності відповідного бюджетного фінансування установи. У свою чергу, у справі, що розглядається, предметом спору є конкретний розмір індексації з підстав її нарахування у меншому розмірі, ніж це передбачено законом. 
Суд по справі № 520/13923/20 не визначався щодо конкретного розміру індексації та конкретних складових її нарахування на відміну від предмету розгляду даного спору.
Таким чином, предмет та підстави позову у справах  № 520/13923/20 та № 520/10606/21 є різними, що унеможливлює закриття провадження у справі відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про закриття провадження у справі.
З урахуванням вищезазначеного, доводи відповідача та суду першої інстанції стосовно того, що позивачем вже було подано позов до військової частини НОМЕР_1 з тим самим предметом спору, а саме за справою № 520/13923/20 є помилковими.
Колегія суддів також враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі Bellet v. Frаnсе, де Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Відтак, як свідчить позиція Суду, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про закриття провадження у справі було порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 по справі № 520/10606/21  скасувати.
Справу № 520/10606/21 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено  06.12.2021 року