ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/2116/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/2781/21 Категорія: 302090000  	Гудзенко В. Л. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       02 грудня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.
за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Стамбулу Віталія Михайловича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Черповоди» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати, - 
в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що між нею та СВК «Черповоди» 01.10.2016 року було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 3,1302 га, кадастровий номер 7124389200:02:000:0496, яка розташована в адміністративних межах Черповодівської сільської ради Уманського району Черкаської області.
Вказаним договором встановлено, що СВК «Черповоди» сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою в розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за кожен рік користування земельною ділянкою.
Незважаючи на досягнуті домовленості, СВК «Черповоди» систематично не виконує свій обов`язок орендаря земельної ділянки, а саме не сплачує орендну плату за період з 2018 по 2020 роки.
Відповідно до витягу про нормативну грошову оцінку, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила: у 2018 році – 125 484,46 грн; у 2019 році – 113 930,77 грн; у 2020 році – 113 930,77 грн. Враховуючи наведене, відповідачем за користування земельною ділянкою мало бути сплачено на користь позивача: у 2018 році – 12548,44 грн; у 2019 році – 11393,08 грн; у 2020 році – 11393,08 грн.
Таким чином сума несплаченої орендної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 35334, 60 грн.
У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань також підлягають до стягнення 3% річних за період з 01.01.2019 року по 05.05.2021 року у розмірі 1457,73 грн, та інфляційні збитки у розмірі 3160,28 грн.
На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 3,1302 га, кадастровий номер 7124389200:02:000:0496, яка розташована в адміністративних межах Черповодівської сільської ради Уманського району Черкаської області, укладений 01.10.2016 року між ОСОБА_1 та СВК «Черповоди»; стягнути з СВК «Черповоди» на користь ОСОБА_1 орендну плату за 2018рік у розмірі 12548,45 грн, за 2019 рік у розмірі 11393,08 грн, за 2020 рік у розмірі 11393,08 грн, 3% річних у розмірі 1457,73 грн, інфляційні нарахування у розмірі 3160,28 грн, а всього 39 952,61 грн; стягнути з СВК «Черповоди» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 26 816 грн, з яких 25 000 грн витрати на правничу допомогу, 1816 грн – судовий збір за подання позовної заяви.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що в позовній заяві позивачем зазначено, що між нею та СВК «Черповоди» 01.10.2016 було укладено Договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 3,1302га, з кадастровим номером 7124389200:02:000:0496, яка розташована в адміністративних межах Черповодівської сільської ради Уманського району Черкаської області. 
Водночас позивач не довела, що між нею та СВК «Черповоди» був укладений договір оренди землі; питання щодо розірвання Договору оренди землі укладеного між СВК «Черповоди» та ОСОБА_2 , земельну ділянку якого вона успадкувала, вона також не ставить, тому суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду представник ОСОБА_1 – адвокат Стамбула В.М. звернувся з апеляційною скаргою в якій вказує, що рішення суду прийняте внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, а тому просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким розірвати договір оренди земельної ділянки, стягнути з СВК «Черповоди» на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті орендної плати в розмірі 7272,93 грн та судові витрати.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що дійсно оспорюваний договір був укладений між ОСОБА_2 та СВК «Черповоди» 01.10.2016 року. Проте станом на момент подання позовної заяви, власником земельної ділянки з кадастровим номером 7124389200:02:000:0496 була саме ОСОБА_1 , яка є спадкоємицею ОСОБА_2 . Враховуючи наведене, у позовній заяві ОСОБА_1 визначається як сторона договору оренди від 01.10.2016 року. 
При цьому посилання суду на те, що ОСОБА_1 не просить розірвати договір, який був укладений її батьком є безпідставними, оскільки в позовних вимогах зазначаються реквізити договору оренди земельної ділянки та її унікальний кадастровий номер.
Враховуючи наведене, позивач вважає, що судом відмовлено в задоволенні позову з формальних підстав, а обставини, які є важливі для справи взагалі не досліджувались.
Крім того, по суті заявлених вимог зазначає, що заборгованість відповідача по сплаті орендної плати, враховуючи нормативну грошову оцінку землі, становить за 2018 рік – 1101, 51 грн (10101,51 – (9000 грн виплат орендної плати, здійснених відповідачем за 2018 рік); за 2019 рік – 0 грн; за 2020 рік – 6171,42 грн (9171,42 грн – (3000 грн виплат орендної плати, здійснених відповідачем за 2020 рік). Таким чином, заборгованість СВК «Черповоди» по виплатах орендної плати за 2018 -2020 роки становить 7272,93 грн (1101,51 + 6171,42).
Вказує, що судом взагалі не надано будь-якої правової оцінки тому, що розмір орендної плати за спірним договором прив`язано саме до розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка належить позивачу. Також судом не взято до уваги, що відповідачем не було сплачено податки, утримані з нарахованої орендної плати, які є складовою частиною орендної плати за користування земельною ділянкою.
У відзиві на апеляційну скаргу СВК «Черповоди» вказують, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позивач не довела тих обставин, на які вона посилається в своїй позовній заяві, а саме, що між нею та СВК «Черповоди» був укладений договір оренди землі, а питання щодо розірвання Договору оренди землі укладеного між СВК «Черповоди» та ОСОБА_2 , земельну ділянку якого вона успадкувала, вона також не ставить.
Крім того, у відзиві звернуто увагу суду, що позивачем у позовній заяві та апеляційній скарзі містяться різні позовні вимоги. 
Більше того, позивач здійснює зовсім інший обрахунок заборгованості по сплаті орендної плати та змінює підстави позову, вказуючи на несплату відповідачем ПДФО та військового збору у якості податкового агента позивача.
Зазначає, що до договору оренди землі не вносилися зміни, які б встановлювали інший розмір орендної плати, тому орендна плата за договором становить 10 681,39 грн, що свідчить про те, що позивачем застосовано неправильний розмір орендної плати.
Відповідач сплатив орендну плату за 2018, 2019 та 2020 роки, та станом на сьогодні має заборгованість зі сплати орендної плати, яка складає 995,56 грн.
З наданих відповідачем доказів не вбачається систематичність несплати орендної плати, а тому підстави для розірвання оспорюваного договору оренди відсутні.
На підтвердження сплати ПДФО та військового збору на користь ОСОБА_2 за Договором оренди землі, відповідач надає суду та просить долучити до матеріалів справи: засвідчену копію податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма №1 ДФ) (звітний період 4 квартал 2018 року); засвідчену копію податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма №1 ДФ) (звітний період 3 квартал 2019 рік).
Зазначає, що вищевказана інформація не була подана до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача, оскільки судом першої інстанції витребовувалася у відповідача зовсім інша інформація, а саме інформація щодо сплати ПДФО та військового збору на користь ОСОБА_1 .
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.
Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду не відповідає даним вимогам закону.
Як вбачається з матеріалів справи, 01 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 та СВК «Черповоди» було укладено договір оренди землі б/н, у відповідності до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,1302 га, яка знаходиться в с. Черповоди Уманського району Черкаської області. 
Відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку, ОСОБА_2 належала на праві власності земельна ділянка площею 3,1302 га, кадастровий номер 7124389200:02:000:0496, яка знаходиться на території Черповодівскої сільської ради Уманського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
Відповідно до п. 7 договору оренди землі визначено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 10% від грошової оцінки земельної ділянки, що становить 10681,39 грн.
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції. Орендна плата вноситься у такі строки в кінці с/г року (п.п. 8, 9 спірного договору).
Відповідно до п. 38 вказаного договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.
Як видно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 20.01.2021 року на підставі свідоцтва про право на спадщину, право власності на земельну ділянку кадастровий номер 7124389200:02:000:0496, площею 3,1302 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Черповодівської сільської ради Уманського району Черкаської області, зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 16).
Згідно із довідкою наданою СВК «Черповоди», протягом 2018-2021 років кооператив виплатив орендну плату за користування вищевказаною земельною ділянкою у сумі 24 800 грн, а саме: за 2018 рік сплачено 9000 грн (нараховано 8598,52 грн), за 2019 рік – 12800 грн (нараховано 8598,52 грн), за 2020 рік – 3 000 грн (нараховано 8598,52 грн). Станом на 01.07.2021 року заборгованість СВК «Черповоди» на користь ОСОБА_2 складає 995,56 грн (а.с. 50).
Відповідно до Витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 7124389200:02:000:0496 у 2019 році та 2020 році становила 113930,77 грн (а.с. 31, 32).
Згідно листа міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умань ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 07.06.2021 року, грошова вартість земельної ділянки (паю), що знаходиться в адміністративних межах Черповодівської сільської ради становить за 2018 рік 125484,46 грн (а.с.30).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
У даній справі установлено, що земельна ділянка, яка є предметом договору оренди землі від 01 жовтня 2016 року, на момент звернення позивача до суду перейшла у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 у власність ОСОБА_1 , отже, до неї, як нового власника земельної ділянки, перейшли права та обов`язки орендодавця за вказаним договором.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до вирішення справи по суті позову, оскільки за змістом позовних вимог вбачається, що вимоги ОСОБА_1 стосувалися саме земельної ділянки з кадастровий номер 7124389200:02:000:0496, яка наразі належить їй на праві власності, а тому підстав для відмови у позові з мотивів недоведеності наявності правовідносин між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції не вбачає та вважає такі висновки суду необґрунтованими.

Щодо суті заявлених позивачем позовних вимог 

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Згідно із статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частинами першою-четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами  в застосуванні до спірних правовідносин, передбачено, що договір оренди землі припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства/концесії).
Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.
Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Водночас у пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.
Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата.
У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю – це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.
За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Отже, згідно зі статтями 13, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.
Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.
У постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 484/301/18 Верховний Суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість.
У пункті 10.1. постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 зазначено, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 925/549/17. При цьому систематичне порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість. Той факт, що відповідач сплатив усю суму заборгованості з орендної плати за землю, не має правового значення для вирішення спору, оскільки судами встановлений факт її систематичної несплати протягом періоду дії договору оренди землі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що пунктом 7 спірного договору, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 10% від грошової оцінки земельної ділянки, що становить 10681,39 грн.
СВК «Черповоди» сплатило орендну плату за договором за 2018 рік у розмірі 9 000 грн, у 2019 році – 12 800 грн, та у 2020 році - 3 000 грн.
Нараховані суми до сплати становлять 8 598,52 грн, оскільки відраховується 18% від розміру орендної плати встановленої договором податок на доходи фізичних осіб та 1,5% - військовий збір.
Виплати зазначені у довідці СВК «Черповоди» також підтверджуються видатковими касовими ордерами від 17 жовтня 2018 року, 03 січня 2019 року, 29 жовтня 2019 року та 24 грудня 2020 року, які містять підпис орендодавця (а.с. 49).
Враховуючи вказане, у 2018 році переплата за договором оренди землі становила 401,48 грн, у 2019 році - 4201,48 грн, а натомість у 2020 році наявна недоплата (з урахуванням переплаченої орендної плати за попередні роки) у розмірі 995,56 грн.
Тому саме вказана сума орендної плати підлягає стягненню з СВК «Черповоди» на користь позивача.

Щодо доводів позивача в частині необхідності обчислення орендної плати, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки 

У договорі оренди передбачено:
розмір орендної плати переглядається один раз на рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами та в інших випадках, передбачених законодавством (пункт 11 договору);
зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку (пункт 34 договору).
  Тлумачення умов договору оренди свідчить, що сторони не пов`язали автоматичну зміну розміру орендної плати залежно від збільшення нормативної грошової оцінки земельної ділянки та відповідні зміни до договору не вносилися. А тому підстави враховувати збільшення нормативної грошової оцінки земельної ділянки для визначення боргу з орендної плати за 2018-2020 роки відсутні.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на те, що відповідачем не було сплачено податки, утримані з нарахованої орендної плати, які є складовою частиною орендної плати за користування земельної ділянки, то колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини 6 статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
В позовній заяві позивачем в обґрунтування своїх вимог не містилось посилання на несплату відповідачем податків, водночас у зв`язку з тим, що такі доводи містить апеляційна скарга, колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу на наступне.
Відповідно до ст. 170.1.1. Податкового кодексу України податковим агентом платника податку – орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.
Відповідно до ст. 170.1.4. Податкового кодексу України доходи, зазначені у підпунктах 170.1.1-170.1.3 цього пункту, оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування (виплати) за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Позивачем на підтвердження своїх доводів до суду не надані відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків Державної фіскальної служби України про суми виплачених доходівОСОБА_1 , з яких би можливо було б встановити факт не нарахування та не сплати ПДФО та військового збору податковим агентом СВК «Черповоди».
Окремо, слід звернути увагу сторони позивача, що в разі несплати зазначених податків у розмірах та у строки передбачених законом, фінансову (стаття 125-1 ПК України) та кримінальну відповідальність несе саме податковий агент.
При цьому дані обставини не спростовують фактів виплати орендної плати відповідачем позивачу у передбаченому договором оренди землі розмірі у 2018-2019 роках.
Відповідно до частини 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) у відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3 статті 367 ЦПК України).
Так, у зв`язку з наявністю в обґрунтуванні апеляційних вимог посилань на невиконання відповідачем податкового законодавства, СВК «Черповоди» на спростування даних доводів долучили до відзиву на апеляційну скаргу засвідчену копію податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма №1 ДФ) (звітний період 4 квартал 2018 року); засвідчену копію податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма №1 ДФ) (звітний період 3 квартал 2019 рік). 
З огляду на встановлені у справі обставини, до стягнення на користь позивача підлягає заборгованість по сплаті орендної плати за 2020 рік у розмірі 995, 56 грн, з урахуванням переплат здійснених відповідачем за попередні роки.
Така сума заборгованості зі сплати орендної плати не заперечується і відповідачем у справі.
Крім того, у зв`язку з відсутністю систематичності порушення прав позивача, законних підстав для розірвання укладеного договору оренди землі, колегія суддів не вбачає.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Позивачем не оскаржувалося рішення суду в частині відмови у стягненні, на підставі статті 625 ЦК України, 3% річних за порушення грошового зобов`язання та інфляційних втрат, та такі вимоги не були заявлені у апеляційній скарзі, а тому у даній частині колегія суддів вимоги позовної заяви не переглядає.

Щодо судових витрат

В апеляційній скарзі представником  ОСОБА_1 – адвокатом Стамбулою В.М. зазначено, що попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які поніс і очікує понести позивач у зв`язку із складенням та поданням апеляційної скарги становить 22 724 грн, з них: 20 000 грн – витрати на правничу допомогу та 2724 грн – витрати на судовий збір.
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У матеріалах справи відсутні будь-які докази понесених позивачем витрат на правничу допомогу, як-то детальний опис наданих адвокатом послуг, акту приймання-передачі даних послуг, квитанцію про їх оплату у заявленому адвокатом обсязі, а тому у зв`язку з недоведеністю витрат на правничу допомогу вони не підлягають відшкодуванню. 

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до п.п. 1 п. 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня - 2270 гривень. 
Відповідно до пунктів 1, 8 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів – сумою, яка стягується, чи оспорюванню сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла – сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за один рік.
Зважаючи, що ціна позову у даній справі визначається за сукупністю вимог двох вимог: 1) про розірвання договору оренди; 2) стягнення орендної плати, 3% річних та інфляційних втрат, тому загальна ціна позову складає 71 996, 78 грн (розірвання договору оренди землі - 39 952,61 грн (розрахунок 10681,39 грн х 3) + сума, яка стягується – 39 952,61 грн).
1 відсоток від ціни позову становить 719, 97 грн, тобто є меншим від визначеного Законом України «Про судовий збір» мінімального розміру судового збору, який становить 908 грн (2270 грн х 0,4).
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають до задоволення на суму 995,56 грн, що становить 1,38 % від ціни позову, тому позивачу підлягають до стягнення судові витрати у розмірі 31,39 грн ((908 грн + 1362 грн) х 1,38 /100).
Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У зв`язку з тим, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про часткове задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Стамбулу Віталія Михайловича – задовольнити частково.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 вересня 2021 року – скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Черповоди» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати – задовольнити частково.
Стягнути з сільськогосподарського виробничого кооперативу «Черповоди» на користь ОСОБА_1 недоплачену орендну плату у розмірі у розмірі 995, 56 грн.
В решті позову відмовити.
Стягнути з сільськогосподарського виробничого кооперативу «Черповоди» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 31,39 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Судді