ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" листопада 2021 р.           Справа№ 927/1165/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Буравльова  С.І.
суддів:            Сітайло Л.Г. 
          Шапрана  В.В. 
 
секретар                 Рибчич А.В.

за участю 
представників:      позивача - Ульгейко Л.Ю.
                               відповідача - Сокол Н.М.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біокарт-Агро"
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 08.06.2021 р. (повне рішення складено 18.06.2021 р.)
у справі № 927/1165/20 (суддя - Демидова М.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропартнер"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біокарт-Агро"
про стягнення 1351025,50 грн

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропартнер" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біокарт-Агро" про стягнення заборгованості за договором № 435/12 від 15.12.2017 р. у загальному розмірі 1351025,50 грн, з яких: 971285,00 грн основного боргу, 160077,70 грн пені, 138253,32 грн інфляційних втрат та 81409,47 грн 3% річних.
Вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного договору свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за поставлений товар не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 08.06.2021 р. у справі № 927/1165/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропартнер" задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біокарт-Агро" 971285,00 грн основного боргу, 81409,47 грн 3% річних, 138253,32 грн інфляційних втрат, в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Біокарт-Агро" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та нове рішення про відмову в позові.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.
Так, в апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що виставлені позивачем рахунки разом із вказаними у них цінами є на даний час анульованими, а тому ціна на поставлений позивачем товар не є встановленою та узгодженою сторонами у справі і товар підлягає оплаті виключно після укладення сторонами у справі додаткових угод до договору поставки із новими цінами за поставлений товар. Також скаржник зазначає, що, незважаючи на підписання між сторонами видаткової накладної № 4753 від 26.12.2017 р., відповідно до якої позивач передав, а відповідач прийняв 620 тон карбаміду на загальну суму 6448000,00 грн, вказаний товар залишився у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропартнер» і того ж дня був переданий йому на відповідальне зберігання, тому у нього відсутній обов`язок з оплати такого товару. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 927/1165/20/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Шапран В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2021 р. було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Біокарт-Агро" та призначено справу № 927/1165/20 до розгляду на 05.10.2021 р.
З 16.08.2021 р. до 17.09.2021 р. головуючий суддя Буравльов С.І. перебував у щорічній черговій відпустці.
У судовому засіданні 05.10.2021 р. було оголошено перерву до 26.10.2021 р. після наданих пояснень представників сторін стосовно апеляційної скарги.
У судовому засіданні 26.10.2021 р. було оголошено перерву до 09.11.2021 р.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.
15.12.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропартнер" (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Біокарт-Агро" (далі - покупець) було укладено договір № 435/12 (далі - договір).
Відповідно до п. 1.1 договору продавець поставляє, а покупець приймає мінеральні добрива (далі - товар) на умовах договору. Кількість, номенклатура, ціна, строки та інші умови поставки кожної партії товару, що постачається згідно з договором, визначаються у специфікаціях, що є додатками до договору і становлять його невід`ємну частину (далі - додатки).
Згідно з п. 1.2 договору загальна вартість договору визначається на підставі цін, узгоджених сторонами у додатках до договору та становить суму усіх специфікацій, за якими був поставлений товар.
Як передбачено п. п. 2.1, 2.2 договору, продавець бере на себе зобов`язання після підписання договору у строк не пізніше вказаного у додатках поставити та передати товар покупцю згідно вказаних у додатках кількісних та якісних характеристик. Покупець бере на себе зобов`язання прийняти товар від продавця і оплатити його у строки і у порядку, зазначені у додатках.
У відповідності до 4.1 договору покупець здійснює оплату товару у безготівковій формі шляхом прямого банківського переказу грошових коштів в національній валюті України на розрахунковий рахунок продавця на підставі наданих рахунків-фактур продавця у терміни і на умовах згідно додатків до цього договору.
У разі нездійснення оплати покупцем, наданий до сплати рахунок вважається анульованим (п. 4.2 договору).
За п. 4.4 договору оплата товару здійснюється тільки після погодження з продавцем або на підставі наданих до оплати діючих рахунків. У випадку виконання передплати без узгодження або на підставі анульованих рахунків продавець залишає за собою право самостійно встановити терміни відвантаження товару або повернути грошові кошти.
Згідно з п. 5.1 договору ціна однієї метричної тони товару (у тому числі упаковки, якщо вона є) та загальна його вартість вказані у додатках до договору. Ціна товару включає ПДВ (п. 5.1 договору).
Відповідно до п. 5.2 договору ціни на оплачену частину товару не змінюються. Ціна на частину товару, яка не була оплачена в строки, передбачені в додатках та рахунках до цього договору, може змінюватися за письмовим запитом продавця залежно від зміни показників, які визначають ціну товару. Зміна ціни має бути оформлена додатком до даного договору. До узгодження сторонами нової ціни, продавець має право зупинити відвантаження товару покупцю з дня, з якого продавець запропонує встановити нову ціну на товар (п. 5.2 договору).
Пунктом 6.1 договору передбачено, що відвантаження та поставка товару за договором здійснюється у строки, визначені у додатках до договору, залізничним або іншим видом транспорту або без його використання згідно умов, передбачених у договорі та додатках до договору (відповідно до правил Інкотермс 2010).
Згідно з п. п. 7.2, 7.3 договору право власності на товар, що поставляється за  договором переходить від продавця до покупця відповідно до умов поставки, передбачених в договорі та у додатках до нього. В будь-якому випадку право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до повної оплати товару.
Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2018 р., а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання (п. 11.4 договору).
Також між сторонами договору було підписано додатки до договору, а саме: додаток №1/12 від 15.12.2017 р., додаток № 3/02 від 19.02.2018 р. та додаток № 4/02 від 23.02.2018 р.
Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, в порушення умов укладеного договору поставки, не в повному обсязі оплатив вартість товару, поставленого позивачем, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.
За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За ст. 689 ЦК України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
За змістом ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).
Відповідно до ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. 
За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ст. 662 ЦК України).
Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Стосовно поставленого позивачем та неоплаченого у повного обсязі відповідачем карбаміду, колегія зазначає наступне.
15.12.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропартнер", як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Біокарт-Агро", як покупцем, було укладено додаток № 1/12 до договору, відповідно до умов якого продавець передає у повне право власності покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар за ціною, в кількості та асортименті, а саме карбамід в біг/бегах вир-во Литва в кількості 700 тон за ціною 10400,00 грн за тону, на загальну суму 7280000,00 грн. 
За умовами додатку № 3/02 до договору від 19.02.2018 р. сторони домовились про поставку товару у строк до 15.03.2018 р. та оплату його покупцем у строк до 22.12.2017 р.
19.12.2017 р. позивач виставив відповідачу рахунок на оплату № 3248, зокрема, карбаміду на суму 7280000,00 грн.
26.12.2017 р. позивач здійснив поставку карбаміду в обсязі 620 тон на загальну суму 6448000,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 4753.
Відповідач за поставлений товар не розрахувався, однак 22.10.2019 р. повернув 43 тони карбаміду відповідачу, що підтверджується видатковою накладною про повернення товару.
Таким чином, за рахунком № 3248 від 19.12.2017 р. неоплаченим з боку відповідача залишилось 577 тон карбаміду за ціною 10400,00 грн на суму 6000800,00 грн.
Користуючись умовою п. 5.1 укладеного договору про те, що ціна на частину товару, яка не була оплачена в строки, передбачені в додатках та рахунках, може змінюватись за письмовим запитом продавця, останній виставив відповідачу на оплату рахунок про зміну ціни № 222 від 01.02.2018 р. на суму 1363200,00 грн. За вказаним рахунком 128 тон карбаміду позивач порахував по ціні 10650,00 грн.
Решта неоплаченого відповідачем карбаміду в обсязі 449 тон залишилась по ціні 10400,00 грн, що була передбачена рахунком № 3248 від 19.12.2017 р. на суму 4669600,00 грн.
01.02.2018 р. відповідачем було частково оплачено рахунок № 222 від 01.02.2018 р. на суму 263200,00 грн, що підтверджується банківською випискою, тобто розрахувався за 24,71 тону по ціні 10650,00 грн.
Таким чином, неоплаченими залишились 5769638,50 грн, з яких: 103,29 тони по ціні 10650,00 грн на суму 1100038,50 грн по рахунку № 222 від 01.02.2018 р. та 449 тони по ціні 10400,00 грн на суму 4669600,00 грн.
19.02.2018 р. позивач виставив відповідачу рахунок № 440 на суму 511000,00 грн, відповідно до якого 500 тон карбаміду перераховано по ціні 10220,00 грн за тону.
Решта неоплаченого відповідачем карбаміду в обсязі 52,29 тон залишилось по ціні 10400,00 грн, що була передбачена рахунком № 3248 від 19.12.2017 р. на суму 543816,00 грн.
Таким чином загальна сума заборгованості відповідача за поставлений позивачем товар склала 5653816,00 грн.
28.02.2018 р. відповідач частково оплатив поставлений відповідачем товар по рахунку № 440 від 19.02.2018 р. на суму 415000,00 грн, що підтверджується банківською випискою, тобто розрахувався за 40,61 тону по ціні 10220,00 грн за тону.
Отже неоплаченими залишились 459,39 тони по ціні 10220,00 грн по рахунку № 440 від 19.02.2018 р. на суму 4694966,00 грн та 52,29 тони по ціні 10400,00 грн по рахунку № 3248 від 19.12.2017 р. на суму 543816,00 грн.
01.03.2018 р. позивач частково оплатив поставлений відповідачем карбамід по рахунку № 440 від 19.02.2018 р. на суму 607000,00 грн, що підтверджується банківською випискою, тобто розрахувався за 59,39 тон карбаміду по ціні 10220,00 грн за тону.
Отже неоплаченими залишились 400 тон по ціні 10220,00 грн по рахунку № 440 від 19.02.2018 р. на суму 4088000,00 грн та 52,29 тони по ціні 10400,00 грн по рахунку № 3248 від 19.12.2017 р. на суму 543816,00 грн.
12.03.2018 р. позивач виставив відповідачу новий рахунок № 690 на суму 3517500,00 грн, відповідно до якого 350 тон карбаміду перераховано по ціні 10050,00 грн за тону.
Інша частина неоплаченого відповідачем карбаміду в обсязі 50 тон залишилась по ціні 10220,00 грн за рахунком № 440 від 19.02.2018 р. на суму 511000,00 грн та 52,29 тони по ціні 10400,00 грн на суму 543816,00 грн за рахунком № 3248 від 19.12.2017 р.
12.03.2018 р. відповідач частково оплатив поставлений відповідачем карбамід на суму 3015000,00 грн, що підтверджується банківською випискою, тобто розрахувався за 300 тон по ціні 10050,00 по рахунку № 690 від 12.03.2018 р., неоплаченими залишились 50 тон по ціні 10050,00 грн по рахунку.
Інша частина неоплаченого відповідачем карбаміду в обсязі 50 тон залишилась по ціні 10220,00 грн по рахунку № 440 від 19.02.2018 р. на суму 511000,00 грн та 52,29 тони по ціні 10400,00 грн по рахунку № 3248 від 19.12.2017 р. на суму 543816,00 грн.
13.03.2018 р. відповідач частково оплатив поставлений відповідачем карбамід на суму 650000,00 грн, що підтверджується банківською випискою, тобто розрахувався за 50 тон по ціні 10050,00 грн по рахунку № 691 від 12.03.2018 р. на суму 502500,00 грн та за 14,43 тони по ціні 10220,00 грн по рахунку № 440 від 19.02.2018 р.
Отже неоплаченим залишилися 52,29 тони по ціні 10400,00 грн по рахунку № 3248 від 19.12.2017 р. на суму 543816,00 грн та 35,56 тони по ціні 10220,00 грн по рахунку № 440 від 19.02.2018 р. на суму 363423,20 грн.
Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором № 435/12 від 15.12.2017 р. за поставлений карбамід складає 907239,20 грн (543816,00 грн + 363423,20 грн).
Стосовно поставленого позивачем та неоплаченого у повного обсязі відповідачем сульфата амонію, колегія зазначає наступне.
15.12.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропартнер", як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Біокарт-Агро", як покупцем, було укладено додаток № 1/12 до договору, відповідно до умов якого продавець передає у повне право власності покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар за ціною, в кількості та асортименті, а саме сульфат амонію гранульований в бігбегах у кількості 320 тон за ціною 6300,00 грн з тону на загальну суму 2016000,00 грн. 
23.02.2018 р. між сторонами було укладено додаток № 4/02 до договору № 435/12 від 15.12.2017 р., відповідно до умов якого продавець передає у повне право власності покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар за ціною, в кількості та асортименті, а саме сульфат амонію гранульований в біг/бегах в кількості 340 тон за ціною 7140,00 грн у т.ч. ПДВ, на загальну суму з ПДВ  2427600,00 грн.
За умовами додатку № 4/02 до договору від 23.02.2018 р. сторони домовились про поставку 136 тон товару у строк до 10.03.2018 р., 204 тони до 23.03.2018 р. та оплату його покупцем у строк до 03.03.2018 р.
23.02.2018 р. позивач виставив відповідачу рахунок на оплату № 491 на суму 2427600,00 грн, відповідно до якого 340 тон сульфата амонію пораховано по ціні 5950,00 грн за тону.
27.02.2018 р. відповідач здійснив попередню оплату у розмірі 2427600,00 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято сульфат амонію у кількості 348,97 тон, що підтверджується видатковими накладними, підписаними обома сторонами та скріпленими їх печатками, а саме:
- видаткова накладна № 8120 від 13.03.2018 р. в обсязі 67,52 тони;
- видаткова накладна № 958 від 13.03.2018 р. в обсязі 68 тон;
- видаткова накладна № 959 від 16.03.2018 р. в обсязі 68 тон;
- видаткова накладна № 1840 від 04.04.2018 р. в обсязі 59,5 тон;
- видаткова накладна № 2165 від 17.04.2018 р. в обсязі 24,65 тон.
Таким чином, відповідачем не було оплачено поставлений позивачем сульфат амонію в обсязі 8,97 тон.
20.04.2018 р. позивач виставив відповідачу рахунок на оплату № 2927 на оплату сульфату амонію в обсязі 8,97 тон по ціні 7140,00 грн на тону на суму 64045,80 грн.
Відповідач вказаний рахунок за поставлений позивачем сульфат амонію не оплатив.
Отже загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором № 435/12 від 15.12.2017 р. за поставлений товар складає 971285,00 грн (907239,20 грн карбамід+64045,80 грн сульфат амонію).
04.02.2020 р. позивач направив на адресу відповідача претензію № 137 з вимогою сплатити заборгованість.
У відповіді на претензію № 02-24-01 від 24.02.2020 р. відповідач вказав про безпідставність претензії з боку позивача.
Стосовно доводів скаржника про те, що, незважаючи на підписання між сторонами видаткової накладної № 4753 від 26.12.2017 р., відповідно до якої позивач передав, а відповідач прийняв 620 тон карбаміду на загальну суму 6448000,00 грн, вказаний товар залишився у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропартнер» і того ж дня був переданий йому на відповідальне зберігання, колегія суддів зазначає наступне.
26.12.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропартнер", як зберігачем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Біокарт-Агро", як поклажодавцем, укладено договір відповідального зберігання № 469/12, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених договором, за актом (актами) приймання-передачі, які є невід`ємною частиною договору, поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання протягом строку дії цього договору майно, а саме карбамід у кількості 620 тон. Вартість однієї тони переданого на зберігання майна складає 10400,00 грн. 
26.12.2017 р. між сторонами було підписано акт прийому-передачі на зберігання № 270, згідно з яким Товариство з обмеженою відповідальністю "Біокарт-Агро" відповідно до умов договору відповідального зберігання № 469/12 від 26.12.2017 р. передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропартнер" прийняло на відповідальне зберігання карбамід в біг/бегах вир-во Литва в кількості 620 тон.
Листом № 2011/1 від 20.11.2019 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Біокарт-Агро" звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропартнер" з проханням повернути із зберігання мінеральні добрива (карбамід в біг/бегах вир-во Литва) в кількості 620 тон, переданого на відповідальне зберігання згідно акту прийому-передачі на зберігання № 270 від 26.12.2017 р. у строк до 26.11.2019 р.
Листом № 1666 від 26.11.2019 р. позивач повідомив відповідача про те, що отриманий ним на зберігання карбамід в кількості 620 тон був дійсно тим самим карбамідом, який було передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Біокарт-Агро" за договором № 435/12 від 15.12.2017 р. за видатковою накладною № 4753 від 26.12.2017 р., та протягом лютого - квітня 2018 року було повернуто зі складського зберігання та доставлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біокарт-Агро" карбамід у кількості 577,00 тон, що підтверджується товарно-транспортними накладними № 1, № 2 від 19.02,2018 р., № 3, № 4 від 22.02.2018 р., № 5, № 6 від 05.03.2018 р., № 7, № 8 від 06.03.2018 р., № 9, № 10 від 08.03.2018 р., № 1, № 2 від 12.03.2018 р., № 3 від 13.03.2018 р., № 17, № 18 від 28.03.2018 р., № 19, № 20 від 05.04.2018 р., № 21, № 22 від 10.04.2018 р., № 001767 від 12.04.2018 р. У листі також зазначено про те, що договір на перевезення мінерального добрива було укладено із запропонованою відповідачем транспортною компанією. Залишок товару у кількості 43,0 тони відповідачем було повернуто позивачу, що підтверджується накладною на повернення постачальнику № 2 від 22.10.2019 р. 
Отже, позивачем було повністю виконано перед відповідачем свої зобов?язання, передбачені договором № 435/12 від 15.12.2017 р. та договором відповідального зберігання № 469/12 від 26.12.2017 р.
Крім цього, правовідносин, що виникли та тривають між сторонами за договором відповідального зберігання від 26.12.2017 р. № 469/12, не стосуються предмета спору у даній справі. 
Доводи скаржника про те, що виставлені позивачем рахунки разом із вказаними у них цінами є на даний час анульованими, а тому ціна на поставлений позивачем товар не є встановленою та узгодженою сторонами у справі і товар підлягає оплаті виключно після укладення сторонами у справі додаткових угод до договору поставки із новими цінами за поставлений товар, колегія вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.
Як було встановлено вище, передбачену умовами укладеного договору та додаткових угод до нього попередню оплату товару у розмірі 100% його вартості відповідачем здійснено не було, проте товар отримано, що підтверджується підписаними обома сторонами видатковими накладними, тому у відповідача виник обов`язок сплатити повну передбачену договором вартість товару одразу після його отримання. 
Крім цього, вказані у виставлених позивачем рахунках ціни були передбачені укладеними між сторонами договором і додатковими угодами до нього. До того ж укладений договір не містить вказівок на необхідність зміни ціни товару після закінчення строку дії будь-якого рахунку, надісланого позивачем. Станом на дату поставки товару і станом на дату виникнення та продовження обов`язку сплатити за вказаний товар чинним були і є ціни, встановлені відповідними додатками до договору. До укладення нових додатків до договору чинними є попередні додатки до договору, тому твердження скаржника про відсутність чітко визначеної ціни товару є необґрунтованими.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 435/12 від 15.12.2017 р. у розмірі 971285,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
За прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період з 23.12.2017 р. по 23.06.2018 р. на суму 89126,23 грн, з 26.02.2018 р. по 20.08.2018 р. на суму 59890,11 грн, з 21.04.2019 р. по 21.10.2019 р. на суму 11061,36 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як передбачено ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором
Разом з цим, якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.
Як вбачається з умов укладеного договору, сторонами не було передбачено відповідальності відповідача за порушення строків виконання грошового зобов`язання (оплати за поставлений товар) у вигляді пені.
До того ж, враховуючи характер правовідносин, які склались між сторонами, відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за поставлений товар не передбачена законом.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 160077,70 грн не підлягає задоволенню.
За неналежне виконання умов договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 138253,32 грн інфляційних втрат та 81409,47 грн 3% річних.
Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також  три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Періодом, за який розраховуються інфляційні втрати, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нараховані позивачем 138253,32 грн інфляційних втрат та 81409,47 грн 3% річних є арифметично правильними та такими, що підлягають задоволенню.
05.10.2021 р. через канцелярію суду від позивача надійшла заява про стягнення з відповідача 30000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підтвердження понесених витрат позивач надав суду наступні докази: 
- договір про надання правової допомоги № 31/08 від 31.08.2021 р., укладений між адвокатом Кульгейко Л.Ю. та ТОВ «Агропартнер»; 
- додаткову угоду № 1 від 31.08.2021 р. до договору про надання правової допомоги;
- акт про надання правової допомоги адвокатом № 31/08 від 31.08.2021 р.;
Так, 31.08.2021 року між адвокатом Кульгейко Л.Ю. та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропартнер» було укладено договір, відповідно до п. 1.1 якого предметом договору є надання адвокатом  правової допомоги клієнту з питань представлення інтересів клієнта у Північному апеляційному господарському суді у справі № 927/1165/20.
Додатковою угодою № 1 від 31.08.2021 р. сторони домовились, що відповідно до п. 3.1 договору погоджують фіксований розмір винагороди адвоката на правову допомогу у справі № 927/1165/20 у розмірі 30000,00 грн.
31.08.2021 р. між адвокатом Кульгейко Л.Ю. та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропартнер» було підписано акт про надання правової допомоги до договору, відповідно до якого адвокат надала, а клієнт отримав наступну правову допомогу: вивчення апеляційної скарги у справі № 927/1165/20 та підготовка відзиву на апеляційну скаргу, витрачений час 4 год, вартість 30000,00 грн.
За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 
Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
За змістом ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. ч. 2, 4, 5 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ст. 129 ГПК України.
Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 910/13071/19 від 20.11.2020 р.
23.10.2021 р. від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому останній посилається на те, що в наданому позивачем акті про надання правової допомоги від 31.08.2021 р. зазначена лише загальна інформація щодо вартості виконаних робіт, без деталізації вартості кожного виду робіт, що унеможливлює здійснення об`єктивної оцінки співрозмірності складності виконаної роботи і розумності визначеної ціни за цю роботу.
Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача на неналежне оформлення акту про надання правової допомоги від 31.08.2021 р., оскільки, як було встановлено вище, у зазначеному акті вказано перелік робіт, які виконав адвокат, витрачений час на кожну послугу та загальну суму до оплати.
До того ж, у додатковій угоді № 1 від 31.08.2021 р. сторони домовились про фіксований розмір винагороди адвоката на правову допомогу у справі № 927/1165/20 у розмірі 30000,00 грн.
Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового слухання, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, судова колегія дійшла висновку про задоволення вимоги позивача та стягнення з відповідача вартість витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 30000,00 грн.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Статтею 276 ГПК передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 08.06.2021 р. у справі № 927/1165/20 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Біокарт-Агро" задоволенню не підлягає. 
Аргументи, викладені в апеляційній скарзі, наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біокарт-Агро" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 08.06.2021 р. у справі № 927/1165/20 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Біокарт-Агро".
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біокарт-Агро" (14000, м. Чернігів, вул. Реміснича, 28, офіс 306, код 37198918) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропартнер" (14013, м. Чернігів, просп. Перемоги, 133, код 31818929) 30000 (тридцять тисяч),00 грн витрат на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції.  
   5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 13.12.2021 р. 

Головуючий суддя                                                            С.І. Буравльов 

Судді                                                                                Л.Г. Сітайло

                                                                                В.В. Шапран