ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2021 року	Львів	Справа № 465/7854/20 пров. № А/857/14281/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,
за участі секретаря судового засідання      Петрунів В.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року (головуючого судді Крутько О.В., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 11 год. 03 хв. в м. Львів повний текст рішення складено 22.06.2021) у справі № 465/7854/20 за позовом ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 01.12.2020 звернувся в суд з позовом до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в якому просить визнати незаконним та скасувати розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 24 від 30.01.2020 «Про знесення самочинної споруди на прибудинковій території на АДРЕСА_1 ».
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року відмовлено в задоволенні позову. 
Не погодившись з прийнятим рішенням ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права. 
Відповідач та третя особа своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
21.09.2021 ОСОБА_1 подав до суду додаткові письмові пояснення в яких вказано, що ремонтні роботи виконувалися іншою особою, що підтверджується рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03.04.2020 у справі №465/3716/18 та Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.04.2021 №251788489 та від 08.04.2021 №251793331, а розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 24 від 30.01.2020 «Про знесення самочинної споруди на прибудинковій території на АДРЕСА_1 » його ОСОБА_1 за власні кошти зобов`язано знести самовільно встановлену споруду на АДРЕСА_1 , яку побудувала ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та згодом Думанська узаконила на своє ім`я.
Восьмий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 06.10.2021 залучив третю особу без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 .
09.11.2021 ОСОБА_2 направила до Восьмого апеляційного адміністративного суду письмові пояснення до апеляційної скарги в яких вказує, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03.04.2020 у справі №465/3716/18 встановлено, що розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради за №848 «Про самовільне встановлення металевого гаражу на АДРЕСА_1 » надано дозвіл її мамі – ОСОБА_5 на тимчасову експлуатацію самовільно встановленого металевого гаражу в подвір`ї будинку АДРЕСА_1 . У 1998 році ОСОБА_5 разом з нею відремонтувала гараж і після ремонту такий вміщував уже два автомобілі замість одного. На підставі зазначеного рішення вона набула у власність нежитлові приміщення (гаражі), площами по 24,0 кв.м. кожен, які розташовані поблизу прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 . Таким чином рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03.04.2020 підтверджується факт зведення її мамою та нею споруду (гаражу) на прибудинковій території на АДРЕСА_1 , а не ОСОБА_1 . Вважає, що Франківська районна адміністрація при прийняті оскаржуваного розпорядження не встановила особу, яка зводила спірну споруду, тобто не встановила дійних обставин справи, а підійшла до цього питання формально, просить розгляд справи проводити у її відсутності.
ОСОБА_1 09.11.2021 подав до суду письмові пояснення до апеляційної скарги.
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача Угриновська Ю.В. апеляційну скаргу підтримала з підстав зазначених у скарзі, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
Представник відповідача Волошина Д.О. проти апеляційної скарги заперечила, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 30.01.2020 «Про знесення самочинно збудованої споруди на прибудинковій території на АДРЕСА_1 », затверджено висновок міжвідомчої комісії (протокол від 21.01.2020 № 1) про знесення самочинно збудованої із шлакоблоків та обшитої металевим профілем споруди розміром 3,6 х 6,0 м. на прибудинковій території на вул. Стрийській, 78 без погодженої проектної документації та без дозвільних документів на будівництво. Рекомендовано ОСОБА_1 , який проживає у квартирі АДРЕСА_2 у місячний термін за власні кошти знести самочинно збудовану із шлакоблоків та обшиту металевим профілем споруду розміром 3,6 х 6,0 м. на прибудинковій території на вул. Стрийській, 78 без погодженої проектної документації та без дозвільних документів на будівництво. Зобов`язано директора ЛКП «Вулецьке», у випадку невиконання вимог п.2 розпорядження, у двотижневий термін подати документи у Франківську районну адміністрацію для вирішення в судовому порядку питання знесення самочинно збудованої із шлакоблоків і обшитої металевим профілем споруди розміром 3,6 х 6,0 м. на АДРЕСА_1 та приведення до попереднього стану прибудинкової території.
Не погодившись із зазначеним розпорядженням позивач звернувся до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач самовільно здійснив будівництво гаражу біля будинку на АДРЕСА_1 на земельній ділянці комунальної власності без жодних правовстановлюючих документів.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно положень статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997 року (далі - Закон №280/97-ВР) до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.
Згідно з підпунктом 3 пункту «б» частини 1 статті 31 Закону №280/97-ВР, до повноважень виконавчих органів належить здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.
Згідно зі статтею 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» №2807-IV від 06.09.2005 року (далі - Закон №2807-IV) до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, затвердження правил благоустрою територій населених пунктів. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.
Відповідно до статті 12 Закону №2807-IV суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.
У відповідності до статті 34 Закону №2807-IV правила благоустрою території населеного пункту - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.
Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.
Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Правила включають, зокрема, порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів.
Статтею 40 Закону №2807-IV визначено, що самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами. Самоврядний контроль за станом благоустрою населених пунктів здійснюється шляхом: 1) проведення перевірок території; 2) розгляду звернень підприємств, установ, організацій та громадян; 3) участі в обговоренні проектів благоустрою територій населених пунктів, іншої технічної документації з питань благоустрою і внесення відповідних пропозицій на розгляд органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій; 4) подання позовів до суду про відшкодування шкоди, завданої об`єктам благоустрою внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою населених пунктів, Правил благоустрою території населеного пункту.
Правові, економічні, соціальні та організаційні засади містобудівної діяльності в Україні і спрямований на формування повноцінного життєвого середовища, забезпечення при цьому охорони навколишнього природного оточення, раціонального природокористування та збереження культурної спадщини визначає Закон України «Про основи містобудування» №2780-XII від 16.11.1992 (далі - Закон №2780-XII).
Згідно із статтею 7 №2780-XII державне регулювання у сфері містобудування здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою та Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.
Статтею 14 Закону №2780-XII до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать повноваження, зокрема, щодо забезпечення в установленому законом порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації під час планування та забудови відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації та проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоду навколишньому природному середовищу.
Рішенням Львівської міської ради №331 від 25.05.2007 затверджено Положення про міжвідомчу комісію при виконкомі Львівської міської ради (далі - Положення №331), пункт 3.11 якого передбачає, що міжвідомча комісія при районній адміністрації Львівської міської ради розглядає питання і дає технічні висновки про, зокрема, здійснене (здійснюване) юридичними, фізичними особами, фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності самочинне будівництво, самочинну реконструкцію, переобладнання та капітальний ремонт існуючих об`єктів відповідно вимог Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженого відповідним рішенням виконавчого комітету. Відповідно до пункту 4.4 Положення №331 на засідання міжвідомчої комісії запрошуються заявник або уповноважена ним особа у разі, якщо вони звернулися з відповідною заявою про особисту присутність на засіданні комісії.
Висновки міжвідомчої комісії затверджуються розпорядженням голови районної адміністрації (пункт 4.7 Положення №331).
Рішенням Львівської міської ради № 835 від 09.09.2011 затверджено Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові (далі - Положення), яке регулює процедуру вирішення питань, пов`язаних з самочинним будівництвом на території м. Львова, з метою визначення можливості збереження самочинно збудованих (реконструйованих) об`єктів містобудування та архітектури.
Відповідно до пункту 2.6 Положення на особу, яка скоїла порушення, уповноважена посадова особа складає акт-попередження (додається), протокол про адміністративне правопорушення та скеровує його адміністративній комісії при районній адміністрації. Адміністративна комісія, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, виносить постанову по справі.
Фізична або юридична особа, яка здійснює (здійснила) самочинне будівництво, зобов`язана протягом 30 днів з дня складення акта-попередження подати заяву на імя директора департаменту містобудування про отримання висновку про можливість експлуатації проведеного або про можливість закінчення здійсненого (здійснюваного) самочинного будівництва (пункт 4.1 Положення).
Згідно пунктами 4.5., 4.6 Положення висновок департаменту містобудування скеровується на розгляд міжвідомчої комісії при районній адміністрації відповідного району, у якому здійснено (здійснюється) самочинне будівництво.
Фізична або юридична особа, яка здійснює (здійснила) самочинне будівництво, отримавши висновок департаменту містобудування, зобов`язана подати заяву на ім`я голови районної адміністрації відповідного району, у якому здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, з клопотанням про надання дозволу на закінчення самочинно розпочатого будівництва (реконструкції), погодження самочинно здійсненого будівництва.
Згідно з положеннями пункту 5.1 Положення міжвідомчі комісії при районних адміністраціях можуть приймати у кожному конкретному випадку самочинного будівництва одне з таких рішень:
Про передачу матеріалів до суду у разі істотного відхилення будівництва від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, або істотного порушення будівельних норм і правил з відповідним позовом про зобов`язання проведення особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відповідної перебудови. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за кошти особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.
Про передачу матеріалів до суду щодо визнання за територіальною громадою міста права власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на земельній ділянці, що знаходиться у комунальній власності, якщо це не порушує права інших осіб. У разі визнання права власності за територіальною громадою міста особа, яка вчинила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, визначених організаціями, які відповідно до законодавства мають право здійснювати оцінку майна, нерухомості, складати кошториси. Після визнання за територіальною громадою міста права власності на нерухоме майно районна адміністрація подає на розгляд виконавчого комітету проект рішення про передачу такого майна на баланс та обслуговування відповідного львівського комунального підприємства, що обслуговує житловий фонд, зі зміною договору найму з наймачем (наймачами) майна.
Про знесення у терміни, визначені розпорядчими документами, самочинного будівництва особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, за її кошти: у разі неможливості виділення земельної ділянки для цього будівництва; у разі заперечення виконавчим органом міської ради визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на земельній ділянці, що знаходиться у комунальній власності і не підлягає передачі у власність; у разі порушення прав інших осіб;
Про погодження самочинного будівництва за наявності позитивних висновків, документів і матеріалів, обумовлених у пунктах 4.3, 4.6, 4.8 цього Положення, та договору про погодження самочинного будівництва, укладеного особою-порушником з районною адміністрацією. до підготовки проекту розпорядження голови районної адміністрації, внесення коштів до цільового фонду розвитку соціальної інфраструктури м. Львова згідно з цим договором, розмір яких визначається у відсотках до оціночної вартості споруди у діючих цінах, з врахуванням її фізичного зносу.
Рішенням Львівської міської ради № 977 від 01.11.2016 затверджено Положення про районні адміністрації Львівської міської ради та їх структур.
Згідно вказаного Положення, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради є виконавчим органом Львівської міської ради відповідно до ухвали міської ради від 26.05.2016 № 505 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів», утвореним відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
У вказаному Положенні передбачені повноваження Франківської районної адміністрації, до яких, зокрема, належать:
- здійснення контролю за утриманням будинків (квартир), які належать громадянам;
- звернення до судових органів з позовними заявами, скаргами щодо справ про виселення громадян з жилих приміщень, у яких вони незаконно проживають; визнання осіб такими, які втратили право на користування жилими приміщеннями; щодо фактів самочинного будівництва; з інших справ, які виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень.
Апеляційним судом на підставі матеріалів справи встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03.04.2020 у справі №465/3716/18 позов ОСОБА_2 до Львівської міської ради про визнання права власності задоволено, Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , право особистої приватної власності на нежитлове приміщення (гараж), позначено під індексом В-1 загальною площею 24,0 кв.м., яке розташоване поблизу прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 , частка: 1/1, а також право особистої приватної власності на нежитлове приміщення (гараж), позначено під індексом В-2 загальною площею 24,0 кв.м., яке розташоване поблизу прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 , частка: 1/1.
Судом у справі №465/3716/18 встановлено, що «у відповідності до Витягу про державну реєстрацію прав від 01.09.1997р., виданого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ОСОБА_5 була власником квартири АДРЕСА_3 . 03.08.1998р. ОСОБА_5 отримала розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради за №848 «Про самовільне встановлення металевого гаражу на АДРЕСА_1 ». Вказане розпорядження було реалізовано шляхом влаштування у 1998 році гаражу. На протязі тривалого часу ОСОБА_2 , разом із ОСОБА_5 , проживали у вказаному помешканні на АДРЕСА_1 , утримували його, забезпечували його належний санітарний і технічний стан. З метою покращення житлово-побутових умов проживання ОСОБА_5 провела ремонт помешкання, а також відремонтувала гараж, який розташований на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 . Після ремонту у 1999 році, гараж вміщував уже два автомобілі замість одного.
На даний час у будинку АДРЕСА_1 створено ОСББ, однак земельна ділянка і досі перебуває у комунальній власності міста, інтереси якої представляє Львівська міська рада. Усі дії Позивача, а також дії покійної ОСОБА_5 спрямовані на узаконення існуючого гаражу жодного позитивного результату не дали.
Згідно інформаційної картки надання дозволу на встановлення тимчасових збірно-розбірних індивідуальних гаражів для інвалідів, що мають автомобіль з ручним керуванням для отримання дозволу до районної адміністрації по місцю проживання заявнику необхідно подати: 1. Заява власника транспортного засобу на ім`я голови районної адміністрації (додаток до цієї інформаційної картки). 2. Проектні пропозиції (ескізний проект) на встановлення тимчасового збірно-розбірного металевого гаража, виконаний ліцензованою проектною організацією. 3. Довідка про реєстрацію місця проживання особи за формою Ф-2. 4. Завірені копії правовстановлюючих документів на транспортний засіб. 5. Акт обстеження земельної ділянки, на якій планується встановити гараж, складений житлово- експлуатаційною організацією. 6. Висновок управління архітектури департаменту містобудування. 7. Оригінал викопіювання земельної ділянки з нанесеними інженерними комунікаціями та червоними лініями. 8. Правовстановлюючі документи на земельну ділянку. 9. Копія документа про наявні пільги. Вказаний перелік документів є вичерпним. Ще у 1998 році ОСОБА_5 у встановленому законом порядку отримала погодження Львівських міських електричних мереж (лист від 28.08.1998р. №297.115-1845), погодження архітектури Львівської міської ради, у встановленому законом порядку отримала проектні пропозиції (ескізний проект) на встановлення тимчасового збірно-розбірного металевого гаража, виконаний ліцензованою проектною організацією, довідку про реєстрацію місця проживання особи за формою Ф-2 та погодження органу місцевого самоврядування, зокрема Франківської районної адміністрації Львівської міської ради. Окрім того, ОСОБА_5 на момент отримання дозволу на влаштування гаража мала автомобіль з ручним керуванням, а також була інвалідом. Фактичне користування гаражем на два авто розпочалось з 1999 року і по даний час».  
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із частиною 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради було прийнято розпорядження №24 від 30.01.2020 «Про знесення самочинно споруди на прибудинковій території на АДРЕСА_1 », яким ОСОБА_1 рекомендовано знести у місячний термін за власні кошти самочинно збудовану із шлакоблоків і обшитої металевим профілем споруди розміром 3,6 м. х 6,0 м. на АДРЕСА_1 .
Повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування визначені положеннями Закону №280/97-ВР, статтею 31 якого їм надається, зокрема, право на здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій, вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування, тощо.
Питання знесення об`єктів самовільного будівництва внормовано частиною 7 статті 376 Цивільного кодексу України та статтею 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», якими обумовлено, що такий демонтаж відбувається виключно на підставі рішення суду за наслідками відповідних позовів органів місцевого самоврядування та державного архітектурно-будівельного контролю.
За змістом статті 376 Цивільного кодексу України залежно від ознак самочинного будівництва особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.
Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз`яснено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
Відтак, суд наголошує, що знесення самочинного будівництва можливе добровільно особою, яка його здійснила (здійснює), а також, за наявності для цього підстав, примусово, однак лише за рішенням суду, зокрема, ухваленим за позовом відповідного органу місцевого самоврядування.
Окрім цього, статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачена адміністративна відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.
Відповідно до частини першої статті 218 КУпАП адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 152 КУпАП.
Судом з`ясовано, що постановою адміністративної комісії при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради № 918 від 26.12.2019, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП  та накладено штраф у розмірі 340 грн., за самовільне будівництво споруди з шлакоблоків та обшиття її металевим профілем на місці демонтованого гаражу на АДРЕСА_1 .
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2019 року, залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено, постанову про адміністративне правопорушення №918 від 26.12.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за  ст.152 КУпАП  у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. скасовано.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що уповноваженими органами не було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, як і не було встановлено того, що саме ним було здійснено будівництво чи реконструкція гаража у дворі будинку на АДРЕСА_1 .
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності свого рішення.
Відтак, наведене свідчить про недоведеність причетності ОСОБА_1 до вчинення даного адміністративного правопорушення, що, відповідно, свідчить про відсутність його вини, а відповідно і будівництво самочинної споруди про яку йдеться у оскаржуваному розпорядженні відповідача.
Суд зауважує, що кожна особа має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради було протиправно прийнято розпорядження № 24 від 30.01.2020 «Про знесення самочинної споруди на прибудинковій території на АДРЕСА_1 », а тому позов підлягає повному задоволенню шляхом його скасування.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.  
Дії або рішення суб`єкта владних повноважень вважаються такими, що суперечать принципу верховенства права, не тільки у тих випадках, коли такими діями порушуються суб`єктивні права і процесуальні гарантії, прямо передбачені чинним законодавством, але й у тих випадках, коли такі дії не задовольняють правомірних очікувань осіб, стосовно яких вони вчиняються (ухвалюються).
Правомірне очікування виникає у особи в тому випадку, коли внаслідок правового регулювання зі сторони суб`єкта владних повноважень у особи наявне розумне сподівання, що стосовно до неї суб`єкт владних повноважень буде діяти саме так, а не інакше.
Наявність «законних очікувань (яку в кожному окремому випадку встановлює Суд) є передумовою для відповідного захисту. В свою чергу, умовою наявності законного очікування в розумінні практики Європейського суду з прав людини є достатні законні підстави (sufficientlegalbasis) в національному праві або усталена практика публічної адміністрації. Іншими словами, законне очікування - це очікування можливості (ефективного) здійснення певного права, як прямо гарантованого, так і опосередкованого (того, яке випливає з інших прав), у разі якщо особа прямо не виключена з кола тих, хто є носіями відповідного права.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з пунктами 3 та 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У силу вимог частини 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що під час подання позову та апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн., тому колегія суддів вважає за необхідне встановити розподіл судових витрат та визначити розмір судового збору, який підлягає відшкодуванню у розмірі 2102 грн. 00 коп.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року у справі № 465/7854/20 – скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 24 від 30.01.2020 «Про знесення самочинної споруди на прибудинковій території на АДРЕСА_1 ».
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (79057, м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 85, ЄДРПОУ 04056121) 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. понесених витрат по сплаті судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Р.Й. Коваль

                                                                                            В.В. Гуляк
Повний текст постанови складено 16.11.2021