ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 р. 	Справа № 480/5934/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 02.08.2021, головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 02.08.21  по справі №480/5934/21
за позовом    ОСОБА_1  
до    Військової частини НОМЕР_1                       
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
30 червня 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту – В/Ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив суд
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому грошової компенсації за неотримане речове майно;
- зобов`язати виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
02.08.2021 ухвалою Сумського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, згідно правової позиції ВСУ від 26 жовтня 2016 року у справі №6-1395цс16, якою суд зазначив, що ст. 233 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП України) передбачено строки звернення до районного суду, районного у місті чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Так у ч. 1 ст. 233 КЗпП України, передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах  про звільнення – в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Частиною другою цього кодексу передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Отже, оскільки він звернувся з позовом щодо невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно, що є складовою заробітної плати, відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, то він має право звернутися до суду з таким позовом без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
30.09.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду м. Харкова відкрито апеляційне провадження по справі №480/5934/21.
08.11.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду м. Харкова справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 308, п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю–доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом  встановлено обставини, які не оспорено сторонами. 
09.07.2021 ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску такого строку.  
На виконання вказаної ухвали суду, позивач подав заяву про усунення недоліків. В обґрунтування заяви позивач зазначив, що грошова компенсація за неотримане речове майно є складовою заробітної плати. Тому, на його думку право звернутися до суду з даним позовом не обмежено будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
02.08.2021 ухвалою Сумського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 до В/Ч НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії повернуто позивачу.
Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду після закінчення встановленого законом строку.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
За правилами ч.ч. 1, 2 ст.122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За приписами ч. 3 ст. 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Положеннями ч. 5 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
За приписами ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Колегія суддів зазначає, що чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.
Необхідно зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 року у справі № 809/1087/17, від 22.11.2018 року у справі № 815/91/18.
Так, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.
Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Отже, спірні відносини пов`язані з проходженням позивачем публічної служби (військової служби), зокрема з приводу виплати компенсації за неотримане речове майно, а тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії, застосуванню підлягають саме положення ч. 5 ст. 122 КАС України, як норми спеціального процесуального закону.
Тобто, у цій категорії справ, законодавець визнав, що строк в один місяць є достатнім для звернення до суду за захистом свої прав, якщо особа вважає, що під час її прийняття на публічну службу, проходження, звільнення з публічної служби, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, порушено її права, свободи чи законні інтереси.
З матеріалів справи вбачається, що  наказом командира В/Ч НОМЕР_1 від 09.08.2018 №229 ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас та виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Позивач звертався до суду з позовною заявою до  В/Ч НОМЕР_1 (справа №480/2125/21) про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно на день звільнення з військової служби 09.08.2018; зобов`язання виготовити довідку про вартість неотриманого речового майна, що належить позивачу та на підставі цієї довідки нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, станом на день звільнення з військової служби 09.08.2018.
Згідно з ухвалою суду від 23.04.2021 позовна заява була залишена без руху у зв`язку із   пропуском строку звернення до суду, визначеного ч. 5 ст. 122 КАС України.
При цьому в ухвалі суду було вказано, що у серпні 2020 року ОСОБА_1 звертався до В/Ч із заявою про виготовлення довідки про вартість неотриманого речового майна, яке належало йому на момент звільнення та виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно.
23.09.2020 В/Ч НОМЕР_1 листом №3819 повідомила ОСОБА_1 про відсутність підстав для нарахування та виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
13.05.2021 ухвалою суду у справі №480/2125/21 позовна заява ОСОБА_1 до В/Ч НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії була залишена без  розгляду.
26.05.2021 ОСОБА_1 звернувся із заявою до командира В/Ч НОМЕР_1 про надання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.
Отже, позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів із листа  В/Ч НОМЕР_1 .
Колегія суддів звертає увагу, що за змістом ч.1 ст.122 і ч.1 ст.123 КАС України пропущений процесуальний строк може бути поновлений виключно за умови поважності причини пропуску та відсутності ознаки присікальності (преклюзивності).
У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 21.04.2021р. у справі №640/25046/19 «Причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та не залежить від волевиявлення сторони і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.».
Отже, причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду, при цьому будь яких належних обставин на підтвердження поважності причин його пропуску ні в клопотанні, ні в апеляційній скарзі, не зазначено, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо наявності підстав для повернення позовної заяви позивачу.
Посилання апелянта на те, що компенсація за неотримане речове майно, як і саме майно, входить до складу грошового забезпечення та при зверненні до суду не підлягає обмеженню будь-яким стоком, колегія суддів вважає помилковим, оскільки компенсація за неотримане речове майно, є окремим видом належних військовослужбовцю сум та не входить до складу грошового забезпечення, і як наслідок, спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений ч.2 ст. 122 КАС України. Дані висновки узгоджуються з практикою Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.05.2021 №380/5093/20.
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. 
          Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
          Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення. 
Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому, підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу  Сумського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року по справі №480/5934/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк