УХВАЛА

17 грудня 2021 року 
м. Київ

справа № 280/7675/20
адміністративне провадження № К/9901/44172/21 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ящук Олена Валеріївна, на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року у справі № 280/7675/20 за позовом ОСОБА_1 до Запорізького обласного територіального центра комплектування та соціальної підтримки, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача, Міністерства оборони України, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізького обласного територіального центра комплектування та соціальної підтримки (далі – ОТЦК та СП), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Міністерство оборони України, (з урахування заяви про уточнення позовних вимог) про:
1) визнання неправомірною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 17 березня 2014 року по 10 листопада 2017 року;
2) зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 18 березня 2014 року по 10 листопада 2017 року у розмірі 40 937,13 грн;
3) визнання неправомірною бездіяльності щодо не виплати грошового забезпечення в повному обсязі;
4) зобов`язання виплатити грошове забезпечення в розмірі 283 380,88 грн.;
5) визнання неправомірною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, і який прийнятий на військову службу за контрактом, в розмірі восьми мінімальних заробітних плат;
6) зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, і який прийнятий на військову службу за контрактом, в розмірі восьми мінімальних заробітних плат;
7) визнання неправомірними дії щодо утримання з грошового забезпечення суми виплаченої надбавки за тимчасове виконання обов`язків офіцера мобілізаційного відділення в розмірі 3 084,32 грн. та не нарахування надбавки за тимчасове виконання обов`язків офіцера мобілізаційного відділення за весь період виконання таких обов`язків;
8) зобов`язання нарахувати та виплатити надбавку за тимчасове виконання обов`язків офіцера мобілізаційного відділення в розмірі 38 984,64 грн.;
9) визнання неправомірною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення;
10) зобов`язання виплатити грошову компенсацію за неотримане продовольче забезпечення у розмірі 16 811,07 грн.;
11) визнання неправомірною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за неотримане речове майно;
12) зобов`язання виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 50 639,70 грн.;
13) зобов`язання здійснити вищезазначені виплатити з компенсацією податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;
14) зобов`язання надати до Пенсійного фонду України персоніфіковані відомості зі змінами в його грошовому забезпеченні з урахуванням здійснених виплат.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року, позов задоволено частково, а саме:
визнано бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 18 березня 2014 року по 10 листопада 2017 року неправомірною;
зобов`язано Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати, надати розрахунок та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 18 березня 2014 року по 10 листопада 2017 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця;
визнано неправомірною бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо утримання з грошового забезпечення суми виплаченої надбавки за тимчасове виконання обов`язків офіцера мобілізаційного відділення Запорізького ОМВК в розмірі 3 084,32 грн. та не нарахування та не виплати ОСОБА_1 доплат за тимчасове виконання обов`язків офіцера мобілізаційного відділення Запорізького ОМВК за весь період виконання таких обов`язків;
зобов`язано Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплати за тимчасове виконання обов`язків офіцера мобілізаційного відділення Запорізького ОМВК в кількості 620 днів виходячи з посадового окладу офіцера відділення;
визнано бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за неотримане речове майно ОСОБА_1 неправомірною;
зобов`язано Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно у кількості 154 одиниці за цінами, розрахованими на 01 січня 2020 року;
зобов`язано Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити вищезазначені виплатити ОСОБА_1 з компенсацією податку на доходи фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;
в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ящук Олена Валеріївна, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.
За правилами частини першої      статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України      (далі -      КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення      статті 169 цього Кодексу.
Аналіз матеріалів касаційної скарги свідчить про її невідповідність вимогам статті 330 КАС України.
З 08 лютого 2020 року набрали чинності норми      Закону України від 15 січня 2020 року №460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», якими внесено зміни щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду, викладені у розділі 3 Глави 2 «Касаційне оскарження».
Згідно із частиною четвертою      статті 328 КАС України      (в чинній редакції) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою      статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої      статті 330 КАС України      у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)      статтею 328 цього Кодексу      підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої      статті 328 цього Кодексу      в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої      статті 328 цього Кодексу   в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Крім того, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої      статті 328 КАС України   (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій      статті 328 цього кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає порушення норм процесуального права чи неправильне застосування процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
У касаційній скарзі скаржник вказує підставою для касаційного оскарження судового рішення – пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України відповідно до якого відсутній висновок Верховного Суду щодо підстав перейменування вулиці. Проте такі посилання не відповідають правовому змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права.
Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, – що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.
Натомість касаційна скарга містить лише посилання на норми права, проте не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Скаржником не зазначено у чому саме полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права.
Крім того, скаржник вказує підставою для касаційного оскарження судового рішення пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України відповідно до якого судом апеляційної інстанції при вирішенні справи не враховано правовий висновок Верховного Суду щодо застосовування норм права у подібних правовідносинах. 
Однак, у касаційній скарзі скаржником не зазначено постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування норм права у ній викладено.
Водночас, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).
Інші наведені скаржником доводи стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень – пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Посилання скаржника на частину другу статті 353 КАС України як на самостійну підставу для відкриття касаційного провадження у цій справі, також не є необґрунтованим, оскільки містить лише посилання на вказану норму без належних доводів та обґрунтувань.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя      статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша      статті 341 КАС України).
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України      касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених                        статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої      статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.
Ураховуючи викладене та керуючись      статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ящук Олена Валеріївна, на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року у справі № 280/7675/20 за позовом ОСОБА_1 до Запорізького обласного територіального центра комплектування та соціальної підтримки, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача, Міністерства оборони України, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - повернути скаржнику.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.
Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя	Л.О. Єресько