СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року                                м. Харків                        Справа № 922/1753/21  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О. , суддя  Шевель О.В.
за участі секретаря судового засідання Ярітенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (вх. №3244 Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 (рішення ухвалено суддею Хотенцем П.В. 20.09.2021 о 13:03 год. у приміщенні господарського суду Харківської області, повний текст рішення складено 22.09.2021) у справі №922/1753/21
за позовом Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Котельні лікарняного комплексу”, м. Харків
про стягнення 2599406,49 грн

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 у справі №922/1753/21 позов задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Котельні лікарняного комплексу на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” 2599406,49 грн. основного боргу за договором купівлі-продажу природного газу №1419/18-ТЕ-32 від 05 жовтня 2018 року та 38991,10 грн. судового збору; надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" відстрочку виконання рішення Господарського суду Харківської області від 20 вересня 2021 року по справі №922/1753/21 до 20 вересня 2022 року.
Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 року у справі № 922/1753/21 в частині відстрочення виконання рішення суду на 12 місяців скасувати. 
В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що належними доказами відсутності коштів та майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, зокрема є довідки банківських установ, в яких відкриті рахунки відповідача, довідки про рух коштів за період з моменту виникнення заборгованості по теперішній час; інвентаризаційні відомості, що містять інформацію про його майнові активи (рухоме, нерухоме майно, основні засоби виробництва), проте такі докази відповідачем до суду не надавались. Водночас, надані боржником докази не можуть засвідчувати факт відсутності у боржника можливості виконати судове рішення без надання відстрочки, не спростовують наявність вини боржника у виникненні заборгованості та її несплати; боржник не надав доказів, які б могли підтвердити обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Крім того, за твердженням позивача, несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на нього державою обов`язків, погіршує його фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 поновлено АТ “НАК “Нафтогаз України” строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 у справі №922/1753/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ “НАК “Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 у справі №922/1753/21; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 09.12.2021.
30.11.2021 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін (вх.№13897). Відповідач зазначає, що в даному випадку існують виняткові обставини, що дозволяють надання відстрочення на 1 рік, зокрема, наявність Закону №1730, згідно ст. 5 якого дозволяється реструктуризація заборгованості на строк 72 місяці (6 років), на що має право розраховувати відповідач. Окрім того, наказом Мінрегіону №304 від 24.11.2021 щодо ТОВ “Котельні лікарняного комплексу” внесено зміни до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Станом на день прийняття рішення відповідачем були надані докази звернення в Мінрегіон з пакетом документації щодо включення відповідача до Реєстру для реалізації положень Закону №1730 та інші документи в обґрунтування клопотання. Для реалізації всіх положень Закону №1730 відповідачу потрібен був додатковий час для включення змін щодо структури заборгованості до Реєстру, укладання договору реструктуризації з позивачем та узгодження його умов; механізм реалізації своїх прав на виконання нормативних актів та вчинення необхідних дій займає тривалий час. На даний час відповідач включений до Реєстру, але процес відшкодування різниці в тарифах та укладання договору реструктуризації триває. Таким чином, без надання відстрочки відповідач (не зважаючи на вчинення ним всіх необхідних дій по реалізації положень Закону №1730) може бути позбавлений можливості скористатись передбаченим правом щодо реструктуризації боргу та відшкодування різниці в тарифах. 
До відзиву на апеляційну скаргу відповідачем додані копії документів, (наказ Мінрегіону від 24.11.2021 та витяг з Реєстру; протокол територіальної комісії №1 від 23.09.2021 про різницю в тарифах; лист до АТ “НАК “Нафтогаз України” від 26.11.2021), які були прийняті та видані після винесення оскаржуваного рішення судом, але які, на думку відповідача, мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи, а тому він просить прийняти їх до розгляду.
30.11.2021 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що його уповноважений представник в період з 06 по 10 грудня 2021 перебуває у відпустці за межами України та не зможе взяти участь у судовому засіданні, а іншого представника – адвоката у відповідача немає (вх.№13898).
У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча були повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи. 

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд зазначає таке.
Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.
Колегія суддів зазначає, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвала Східного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду на 09.12.2021 отримана відповідачем 25.11.2021. Отже, сторона процесу була завчасно та належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Явка сторін в судове засідання не визнавалася судом обов`язковою.
Повідомлені у клопотанні відповідача обставини щодо неможливості його адвокату прийняти участь у судовому засіданні, не можуть бути визнані судом достатньо обґрунтованими, оскільки це не позбавляло сторону права і можливості забезпечити участь іншого представника, зокрема, керівника товариства. Також, як було зазначено, позиція даної сторони була доведена до суду у відзиві на апеляційну скаргу.
Враховуючи, що судом не встановлено обставин, які б унеможливлювали розгляд апеляційної скарги у даному судовому засіданні, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Щодо клопотання відповідача про прийняття до розгляду нових доказів, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте, як свідчать надані відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу копії документів, вони були створені вже після прийняття оскаржуваного рішення, а тому не були та не могли бути предметом дослідження суду першої інстанції. Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не може прийняти їх до розгляду.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.
05.10.2018 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" (споживач) укладено договір постачання природного газу № 1419/18-ТЕ-32.
22.10.2018 між сторонами укладеного додаткову угоду №1 до договору постачання природного газу №1419/18-ТЕ-32 від 05.10.2018.
27.10.2018 між сторонами укладеного додаткову угоду №2 до договору постачання природного газу №1419/18-ТЕ-32 від 05.10.2018.
01.11.2018 між сторонами укладеного додаткову угоду №3 до договору постачання природного газу № 1419/18-ТЕ-32 від 05.10.2018.
23.11.2018 між сторонами укладеного додаткову угоду №4 до договору постачання природного газу № 1419/18-ТЕ-32 від 05.10.2018.
20.03.2019 між сторонами укладеного додаткову угоду №5 до договору постачання природного газу № 1419/18-ТЕ-32 від 05.10.2018.
20.03.2019 між сторонами укладеного додаткову угоду №6 до договору постачання природного газу № 1419/18-ТЕ-32 від 05.10.2018.
29.03.2019 між сторонами укладеного додаткову угоду №7 до договору постачання природного газу № 1419/18-ТЕ-32 від 05.10.2018.
23.04.2019 між сторонами укладеного додаткову угоду №8 до договору постачання природного газу № 1419/18-ТЕ-32 від 05.10.2018.
Згідно п. 1.1 договору (у редакції додаткової угоди №4) постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.
Природний газ, що постачається за цим договором використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2. договору).
Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ (пункт 3.1 договору).
Згідно пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Згідно частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк І термін).
Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Як встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору постачання природного газу № 1419/18-ТЕ-32 позивач передав у власність ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" природний газ на загальну суму 10103847,87 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31 жовтня 2018 року, 30 листопада 2018 року, 31 грудня 2018 року, 31 січня 2019 року, 28 лютого 2019 року, 31 березня 2019 року, 30 квітня 2019 року.
Проте, оплату за переданий газ ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" здійснювало несвоєчасно та не виконало зобов`язання у визначений договором строк, чим порушило умови господарського зобов`язання, зокрема пункту 6.1. договору. Сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед АТ "НАК "Нафтогаз України" складає 2599406,49 грн.
Враховуючи, що станом на час розгляду справи відповідач заборгованість не сплатив, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги про стягнення з нього заборгованості у розмірі 2599406,49 грн. Крім того, судом першої інстанції задоволено заявлене відповідачем клопотання про надання відстрочки виконання рішення суду на один рік.
Колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Враховуючи, що позивачем оскаржується судове рішення лише в частині надання відповідачу відстрочки виконання рішення, колегія суддів переглядає рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
В обґрунтування заявленого клопотання про відстрочку виконання рішення ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" зазначало, що воно є соціально значимим теплопостачальним підприємством, яке забезпечувало в спірний період централізоване теплопостачання бюджетної сфери (лікарень, шкіл, дитячих садків та інших) в 6 районах Харківської області та частині лікарень та інших медичних установ в м. Харкові. 
Предметом договору постачання природного газу №1419/18-ТЕ-32 від 05.10.2018 є природний газ, що поставляється виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. Борг існує виключно у зв`язку з несвоєчасним розрахунком населення та неотриманням своєчасно компенсації від держави щодо різниці між тарифами на теплову енергію та її собівартістю, яка виникла через зростання ціни на газ. Обсяг невідшкодованої різниці між тарифами та собівартістю за минулі роки під час дії договору склав 1987099,00 грн., про що свідчить протокол №2 від 15.06.2018 територіальної комісії з питань узгодження різниці в тарифах Харківської обласної державної адміністрації.
За твердженням відповідача, він має право на включення до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, та є учасником процедури врегулювання заборгованості як теплопостачальне підприємство, що має борги за природний газ станом на 01.06.2021 року.
Так, Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" (далі – Закон №1730) визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств центрального водопостачання і водовідведення. Його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію. 
Наказом Мінрегіону №173 від 12.07.2017 відповідач був включений до Реєстру та на даний час подав заяву про включення до реєстру нових договорів, по яким виникла заборгованість, в тому числі договору про постачання природного газу, що є предметом спору. 
Але, як зазначає відповідач, для реалізації всіх положень Закону №1730 йому потрібен додатковий час для включення до Реєстру, а також для узгодження умов реструктуризації боргу та укладання відповідного договору з позивачем. 
На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано: наказ Мінрегіону №173 від 12.07.2017 «Про включення до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії суб`єктів господарювання»; заяву до Мінрегіону №330 від 03.09.2021 про включення до Реєстру згідно акту звіряння розрахунків станом на розрахункову дату 01.06.2021; акт звіряння розрахунків станом на 31.05.2021; лист Міністерства розвитку громад та територій України від 01.09.2021, в якому повідомлялось, що 29.08.2021 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» (Закон №1639), розроблений з метою стабілізації фінансового стану підприємств теплопостачання, водопостачання та водовідведення. Вказаним Законом внесено зміни, зокрема, до Закону України №1730. 
Позивач проти надання відстрочки виконання рішення заперечував та зазначав, що ризики від власної господарської діяльності відповідача не можуть покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки не порушують принцип розумності та справедливості. Несплата відповідачем заборгованості з 2019 року має системний та довготривалий характер. На думку позивача, винятковість обставин, які мають бути встановлені судом при наданні відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені. Проте, відповідачем не було надано доказів наявності тих виключних обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, зокрема, загрози банкрутства, відсутності коштів на банківських рахунках та майна, на яке можливо звернути стягнення. Надані боржником докази не можуть засвідчувати факт відсутності у боржника можливості виконати судове рішення без надання відстрочки, не спростовують наявність вини боржника у виникненні заборгованості та її несплаті; боржник не надав доказів, які б могли підтвердити обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Крім того, позивач зазначає, що він має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, для безперервного постачання газу споживачам він повинен постійно проводити розрахунки за отриманий газ з іноземними постачальниками природного газу. 
Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно частин 1, 2 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
Згідно із ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Відповідно до статті 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Системний аналіз зазначених норм Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.
Для застосування передбачених цією нормою заходів, суду необхідно встановити чи є у наявності обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі. Крім того, розглядаючи питання про відстрочку виконання рішення суду, господарський суд повинен врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.
При вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст.331 ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду.
Тобто, підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Отже, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.
Колегія суддів враховує, що Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд має право відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.
Таким чином, питання про відстрочку виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.
Колегія суддів вважає слушними доводи позивача, що здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення. Укладаючи договір на поставку природного газу відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на умови поставки, в тому числі і щодо відповідальності, встановленої статтею 625 Цивільного кодексу України за порушення грошових зобов`язань.
Водночас, апеляційний господарський суд приймає до уваги, що відповідач зобов`язаний здійснювати постачання теплової енергії незалежно від зовнішніх факторів та здійсненої оплати наданих послуг, оскільки його господарська діяльність направлена на забезпечення життєдіяльності частини міста Харкова та Харківської області. Так, ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" обслуговує бюджетну сферу (лікарні, школи, дитячі садки та інших) в 6 районах Харківської області, частини лікарень та інших медичних установ в м. Харкові. Специфіка роботи підприємства полягає в тому, що основними споживачами теплової енергії є бюджетні підприємства та населення міста, які перманентно мають значну заборгованість за спожиту теплову енергію. В свою чергу, позивачем не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання або погіршення його матеріального стану.
Не можна не врахувати, що сторони даного спору є свого роду «заручниками» ситуації, яка склалася на ринку щодо постачання природного газу та тривалий час має місце в Україні. Підтвердженням існування вказаних обставин та фактично визнанням цієї проблеми з боку Держави є особлива увага, яка постійно приділяється законодавцем з метою врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій у даній сфері. 
Проявом такої уваги можуть служити, зокрема, прийняті Верховною Радою України Закони України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», якими визначаються комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, а також правові механізми врегулювання відповідної заборгованості.
В контексті зазначеного, апеляційний господарський суд вважає слушними доводи відповідача, які були враховані судом першої інстанції, що на виконання вказаних законодавчих актів сторонами та державними органами вживаються заходи по врегулюванню спірної заборгованості. Зокрема, Мінрегіоном видано наказ №173 від 12.07.2017 «Про включення до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії суб`єктів господарювання»; відповідачем до Мінрегіону спрямовано заяву №330 від 03.09.2021 про включення до Реєстру згідно акту звіряння розрахунків станом на розрахункову дату 01.06.2021; між сторонами підписано акт звіряння розрахунків станом на 31.05.2021; Міністерством розвитку громад та територій України в листі від 01.09.2021 повідомлено, що 29.08.2021 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» (Закон №1639), розроблений з метою стабілізації фінансового стану підприємств теплопостачання, водопостачання та водовідведення та рекомендовано обласним державним адміністраціям довести до відома підприємств тепло-, водопостачання та водовідведення (враховуючи тих, які не надають послуги, але мають відповідні борги за енергоносії), а також органів місцевого самоврядування та провести на місцевому рівні відповідну роботу щодо координації дій та роз`яснення процедури реалізації змін, передбачених Законом №1693.
Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується з доводами відповідача про наявність виключних обставин, які дають йому підстави для правомірного сподівання на отримання відстрочки виконання рішення суду, яка дозволить сторонам реалізувати передбачені законодавством механізми врегулювання існуючої заборгованості.
Крім того, колегія суддів враховує, що станом на момент перегляду оскаржуваного рішення у суді апеляційної інстанції, наказом Міністерства розвитку громад територій України «Про внесення змін до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості» №304 від 24.11.2021, який міститься на офіційному веб-сайті Міністерства  (https://www.minregion.gov.ua/napryamki-diyalnosti/zhkh/reyestr-pidpriyemstv-shho-berut-uchast-u-protseduri-vregulyuvannya-zaborgovanosti/rishennya-pro-vklyuchennya-viklyuchennya-ta-vnesennya-zmin-do-reyestru/nakaz-minregionu-vid-24-lystopada-2021-roku-%e2%84%96-304-pro-vnesennya-zmin-do-reyestru-teplopostachalnyh-ta-teplogeneruyuchyh-organizaczij-pidpryyemstv-czentralizovanogo-vodopostachannya-t/) внесено зміни до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, доповнивши його новими пунктами та даними. Зокрема, до Реєстру внесено ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" з обсягом не відшкодованої станом на 1 червня 2021 р. заборгованості з різниці в тарифах, підтвердженого протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах у розмірі 28583017,00 грн., що значно перевищує розмір заборгованості перед позивачем у даній справі.
Колегія суддів також погоджується з посиланнями позивача на необхідність врахування ставлення Європейського суду з прав людини до питань несвоєчасності виконання рішення суду, яке набрало законної сили. 
Так, відповідно до правової позиції Європейського суду несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто, довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.
Дійсно, на державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02). 
Проте, за практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України також було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть строк у два роки та сім місяців не був визнаний надмірним і не вважався таким, що суперечить вимозі стосовно його розумної тривалості, передбаченої у статті 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява № 60858/00). 
Строк відстрочення, який просить надати відповідач, не є значним і не перебільшує визначений частиною 5 статті 334 Господарського процесуального кодексу України річний термін з дня ухвалення рішення.
Отже, період відстрочення виконання рішення у цій справі, який просить надати відповідач, не може бути визнаний судом надмірним і таким, що суперечить вимогам розумності, передбачених статтею 6 Конвенції.
Оскільки питання щодо відстрочення виконання рішення належить до дискреційних повноважень суду, який у свою чергу навів відповідні та достатні підстави в обґрунтування свого висновку про відстрочення виконання рішення на один рік у справі №922/1753/21, апеляційний господарський суд не вбачає підстав вважати, що суд першої інстанції, задовольняючи відповідну заяву відповідача, допустив порушення норм матеріального чи процесуального права, або недотримався "справедливого балансу" інтересів між сторонами.
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 у справі №922/1753/21 - без змін.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 281-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2021 у справі №922/1753/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено   17.12.2021. 

Головуючий суддя                                                                    О.О. Крестьянінов

Суддя                                                                                           В.О. Фоміна  

Суддя                                                                                           О.В. Шевель