ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/3534/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,     
за участю секретаря судового засідання Цвєткової К.П. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної митної служби України
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року (суддя Врона О.В.) в адміністративній справі  
за позовом  ОСОБА_1 
до Державної фіскальної служби України, Державної митної служби України
про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України та Державної митної служби України щодо невиплати позивачеві витрат на відрядження (добові витрати) у розмірі суми, еквівалентній 2220 доларам США; зобов`язати Державну фіскальну службу України оформити та зареєструвати в установленому порядку в органах казначейства кредиторську заборгованість за видатками на відрядження ОСОБА_1 та надати до Державної митної служби України відповідні документи для здійснення компенсації витрат на відрядження; зобов`язати Державну митну службу України (код ЄДРПОУ 43115923) нарахувати та виплатити на користь позивача заборгованість по витратах на відрядження в розмірі суми, еквівалентній 2220 доларів США по курсу Національного банку України, встановленому на день ухвалення судом рішення, з утриманням податків і зборів, встановлених законодавством; зобов`язати Державну митну службу України одночасно з виплатою заборгованості по витратам на відрядження нарахувати та виплатити на користь позивача      компенсацію втрати частини доходів за весь період затримки - з 01.11.2019 по день фактичної виплати заборгованості; стягнути з Державної фіскальної служби України      100000 гривень на відшкодування завданої моральної шкоди.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року позов задоволено частково. Визнано      протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо невиплати ОСОБА_1 витрат на відрядження (добові витрат) у розмірі суми, еквівалентній 2220 доларам США. Зобов`язано Державну митну службу України (код ЄДРПОУ 43115923) нарахувати та виплатити        ОСОБА_1 заборгованість по витратах на відрядження в розмірі суми, еквівалентній 2220 доларів США по  курсу Національного банку України, встановленому на день ухвалення судом рішення, з утриманням податків і зборів, встановлених законодавством. Стягнуто з Державної фіскальної служби України       на користь ОСОБА_1 60939 гривень на відшкодування      моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна митна служба України подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що Державна митна служба та Державна податкова служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби України у відповідних сферах діяльності. Законодавством визначено правонаступництво новостворених державних органів лише в частині певних сфер та напрямків діяльності, натомість не визначено конкретного обсягу повноважень в частині реалізації трудових прав та обов`язків, які раніше відносилися до сфери діяльності ДФС України. На сьогодні Державна фіскальна служба України перебуває в стані припинення, розподільчого балансу не складено та не підписано. При цьому Законом України «Про державний бюджет на 20201 рік» передбачені бюджетні асигнування для вказаного органу, отже саме вказаний орган має нести повний обсяг відповідальності у спірних правовідносинах.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. 
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що з 1993 року ОСОБА_1 працює в митних органах України, з січня 2020 року обіймає посаду старшого державного інспектора відділу по роботі з митним посередниками управління забезпечення митного контролю та митного оформлення Дніпровської митниці Держмитслужби.
Відповідно до наказу ДФС України від 29.10.2019 № 98-зк позивач перебував у службовому відрядженні у період з 01.11.2019 по 30.12.2019, проте кошти на відрядження відповідно до вимог чинного законодавство позивачеві не сплачено.
Вказані обставини, як і висновки суду першої інстанції в частині встановлення порушення прав та законних інтересів позивача та способу їх усунення, апелянтом не оскаржуються.
Доводи апеляційної скарги лише зводяться до невірного встановлення судом першої інстанції органу, який має нести фінансову відповідальність, пов`язану з не забезпеченням відшкодування коштів на відрядження.
Надаючи оцінку викладеним в апеляційній скарзі доводам, суд апеляційної інстанції зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» від 18.12.2018 № 1200   вирішено утворити Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Установлено, що Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.
Таким чином Державна митна служба є правонаступником прав та обов`язків Державної фіскальної служби України.
Доводи апелянта, що на час прийняття судом оскаржуваного рішення в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутній запис про реєстрацію припинення юридичної особи – Державної фіскальної служби України, та посилання на приписи постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074, суд апеляційної інстанції не знаходить обґрунтованими, адже вказана апелянтом обставина пов`язана з переходом до ДМС України та ДПС України майнових прав та обов`язків ДФС України, не пов`язаних з виконання функцій держави.
У спірних правовідносинах ключовим фактором того, що саме апелянт має нести обов`язки по відшкодуванню позивачеві коштів на відрядження, є факт того, що ОСОБА_1 продовжує службу в органах Державної митної служби України, яка є правонаступником функцій ДФС України у відповідній сфері суспільних правовідносин, а тому саме ДМС України, як роботодавець позивача, має нести взяті державою позитивні зобов`язання щодо прав та гарантій останнього у зв`язку з проходженням служби.
Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції вірно визначено особу, яка має усунути виявлені порушення прав та законних інтересів позивача.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції у відповідній частині не спростовують.
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. В іншій частині рішення суду не оскаржується, судом апеляційної інстанції не перевіряється.
                              Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

                              Апеляційну скаргу Державної митної служби України залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року в адміністративній справі № 160/3534/21 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з 12 жовтня 2021 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови. 
          Повна постанова складена 12 жовтня 2021 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова