УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/6431/19 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І. 
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.                
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №296/6431/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ріск Україна», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко Марина Анатоліївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції»,
на рішення Корольовського районного суду м.Житомира, ухвалене 02 грудня 2020 року суддею Драчем Ю.І. у м. Житомирі, 

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначив, що між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» (далі – Банк) 01 жовтня 2008 року укладений кредитний договір, предметом якого є надання позичальнику коштів у тимчасове платне користування зі строком повернення до 29 вересня 2023 року. З метою забезпечення зобов`язань за договором з ОСОБА_3 (майновий поручитель), 01 жовтня 2008 року укладено договір іпотеки, предметом якого є зазначена вище квартира.
16 грудня 2011 року між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (далі – Товариство, ТОВ «ФК «Приватні інвестиції») укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки. 
У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору у липні 2011 року ТОВ «ФК Приватні інвестиції» звернулося до основного позичальника, поручителя та майнового поручителя з позовом про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 26 березня 2013 року у справі № 296/821/12 позов Товариства задоволено. Стягнуто заборгованість з основного боржника і поручителя та звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом надання банку права укласти від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу предмета іпотеки з будь-ким.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Цього ж числа відкрилась спадщина, яку фактично прийняв позивач у справі, який проживав зі спадкодавцем. У подальшому ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу  свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно.
В червні 2019 року йому стало відомо, що ТОВ ФК «Приватні інвестиції» без його згоди уклало договір купівлі-продажу квартири з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ріск Україна» (далі – ТОВ «Інтер-Ріск Україна»), яку він прийняв як спадщину, у зв`язку з чим просив суд задовольнити позов.
Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 02 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. (далі – Приватний нотаріусом Апатенко М.А.), зареєстрованого в реєстрі за № 429, укладеного між ТОВ ФК «Приватні інвестиції», яке діяло від імені ОСОБА_3 та ТОВ «Інтер-Ріск Україна» від 22 травня 2019 року.
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 46987705 від 22 травня 2019 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., як державного реєстратора, яким зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТДВ «Інтер-Ріск Україна». Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі представник Товариства, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове – про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Зазначив, що іпотекодержатель письмово повідомив ОСОБА_3   про намір укласти договір купівлі-продажу квартири з іншою особою-покупцем 31 березня 2017 року. Будь-яких повідомлень про свій намір купити предмет іпотеки від позивача та інших осіб не надходило.
Вказав, що наслідком порушення ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» є відповідальність перед іпотекодавцем та всіма особами, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, за відшкодування завданих їм збитків, та не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу предмету іпотеки в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» третій особі недійсним. 
Також, вважає, що оспорений позивачем договір купівлі-продажу укладений на виконання судового рішення та у відповідності до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, а тому відсутні будь-які підстави для визнання оспорюваного правочину недійним. Крім того, вказав, що позивач не надав доказів подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 у шестимісячний строк та про своє постійне проживання зі спадкодавцем, не повідомив Товариство про смерть іпотекодавця та про відкриття спадщини. Вважає, що поза увагою суду залишився той факт, що позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину – квартиру АДРЕСА_1 лише 27 грудня 2018 року, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 1298 ЦК України. Тому, ОСОБА_1 не мав і не має ніякого речового права чи іншого похідного права щодо іпотечної квартири, яке б підлягало захисту судом.
Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.
Представник Товариства в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, у якій апеляційну скаргу підтримав, просив розглядати справу у його відсутність. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнали, посилаючись на її безпідставність.
Заслухавши пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 01 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та Банком  укладений кредитний договір, предметом якого є надання останній коштів у тимчасове платне користування зі строком повернення до 29 вересня 2023 року (т.1 а.с. 7-9).
Цього ж числа з метою забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором укладено договір іпотеки між майновим поручителем ОСОБА_3 , посвідчений Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 17782, на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 10-11).
16 грудня 2011 року між Банком та Товариством укладений договір про відступлення прав за договорами іпотеки, посвідченого Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І.Я. та зареєстрованого в реєстрі за № 5389 (т.1 а.с. 12-14, 15).
В пункті 1.1. цього договору зазначено, що у зв`язку з укладанням між первісним іпотекодержателем та новим іпотекодержателем договору факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги №б/н від 29 листопада 2011 року первісний кредитор відступив права новому кредитору, пов`язані з забезпеченням щодо відступлених прав на основне зобов`язання. 
Даним договором Товариству відступлені права вимоги за вищевказаним договором іпотеки від 01 жовтня 2008 року.
У подальшому рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 11 лютого 2013 року  в позові ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 відмовлено. В  зустрічному позові ОСОБА_4 до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» відмовлено (т.1 а.с. 16-17).
Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 26 березня 2013 року у справі № 296/821/12 позов ТОВ «ФК Приватні ініціативи» задоволено, заборгованість стягнуто з основного боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_4 , також звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом надання Банку права укласти від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу предмета іпотеки - квартири  АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (т.1 а.с. 22).
Із заявою про видачу  свідоцтва про право на спадщину за законом до приватного нотаріуса  Житомирського міського нотаріального округу Білецької Н.С. звернувся ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою  № 613/01-16 від 27 грудня 2018 року (т.1 а.с. 24).
27 грудня 2018 року приватним нотаріусом  Житомирського міського нотаріального округу Білецькою Н.С. заведено спадкову справу № 59-2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 
22 травня 2019 року між Товариством та ТОВ «Інтер–Ріск Україна» укладено договір купівлі-продажу квартири  АДРЕСА_1 , посвідчений Приватним нотаріусом Апатенко М.А., та зареєстрований в реєстрі за № 729 (т.1 а.с. 25).
Даним договором визначено, що Товариство діє від імені ОСОБА_3 , право власності на квартиру  належить ОСОБА_3 , Приватним нотаріусом перевірено належність останній відчужуваного нерухомого майна.
Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 20 червня 2019 року у справі № 296/1084/19 встановлено юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 ,  із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка  померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.156-157).
Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 1054, 525, 526, 530, 1216, 1218 ЦК України, виходив з того, що обов`язок щодо повернення кредитних коштів перейшов від померлої ОСОБА_3 до позивача, як спадкоємця, тому з часу відкриття спадщини до позивача перейшли права та обов`язки іпотекодавця.
Суд зазначив, що на час  укладання та посвідчення оспорюваного правочину в реєстрі спадкових справ були наявні відомості про відкриття спадкової справи щодо спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , можливості з`ясування кола осіб, що звернулись за прийняттям спадщини. Тому, суд вважав, що Іпотекодержатель письмово повинен був повідомити позивача про намір укласти договір купівлі-продажу квартири та з`ясувати його волю. 
При цьому, суд вказав, що твердження відповідача, про те, що він письмово повідомив іпотекодавця  ОСОБА_3   про намір укласти договір купівлі-продажу квартири не можна вважати належним доказом виконання вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку», оскільки таке повідомлення було надіслано 31.03.2017, в той час коли ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, а договір купівлі-продажу укладений лише через два роки після надіслання такого повідомлення.
Таким чином, суд вважав, що іпотекодержателем не виконано свого обов`язку надати нотаріусу документальне підтвердження своєчасного повідомлення  осіб, які мають права чи вимоги на предмет іпотеки, про намір  укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки.
Висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. 
Аргументи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення відповідачем норм матеріального права та не спростовують висновку суду першої інстанції.
Окрім того, слід зазначити, що згідно ч.ч. 2, 4 ст. 25 ЦК України  здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України). Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) такої вимоги згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину.
Оспорений договір купівлі-продажу укладений від імені особи, яка померла, тому висновки суду про наявність підстав для визнання його недійсним на підставі ст.215 ЦК України є правильними.
Посилання у апеляційній скарзі на те, що позивач не має права на оспорення цього договору є безпідставними, оскільки як правильно зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_3 і квартира останньої, яка відчужена за цим правочином, належить йому з моменту відкриття спадщини, у відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу її прийняття.
Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 02 грудня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий    Судді

 Повний текст постанови складений 02 листопада 2021 року.