ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/25754/19                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Добрянська Я.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ

          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
          головуючий суддя                    Грибан І.О.
          судді:                                        Епель О.В.
                                                  Парінов А.Б.
          за участі:
          секретар с/з                              Піскунова О.Ю.
          пр-к позивача                              Діденко І.О.
          пр-к відповідача                    Гайдай В.М.

          розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії, -
У С Т А Н О В И В:

          Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, у якому просила визнати протиправними та скасувати вимогу від 11.11.2019р. № Ф-88 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 12428,46 грн. та рішення № 0085354205 від 11.11.2019р. про застосування штрафних санкцій  у розмірі 1242,84 грн.
          Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 березня 2021 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.
          На рішення суду першої інстанції Головним управлінням ДПС у м. Києві подано апеляційну скаргу, в якій апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права,  просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
          Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що за наслідками перевірки контролюючим органом встановлено порушення платником податків п. 177.11 ст. 177 ПК України, а саме податкова декларація про майновий стан і доходи за період з 01.10.2018 по 13.10.2018 була подана позивачем не своєчасно.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2021 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
          Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.
          Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 20 жовтня 2021 року.
          Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу задовольнити.
          Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2021 року залишити без змін.
          Переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
          Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 11.10.2019р. № 1875 призначено проведення документальної позапланової перевірки позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016р. по 13.10.2018р. та дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011р. по 13.10.2018р. За результатом перевірки складено акт від 28.10.2019р. №354/26-15-42-05-30-2905019686, в якому  зазначено про порушення позивачем, серед іншого, п. 3 ст. 7, абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Зокрема вказується, що ФОП ОСОБА_1 занижено  суму на яку нараховується єдиний соціальний внесок, а саме 56   493, 00 грн., що призвело до заниження суми нарахованого єдиного внеску у розмірі 12   428, 46 грн.
          На підставі акту відповідачем 11.11.2019р. прийнято оскаржувану вимогу № Ф-88 та рішення № 0085354205 .
          Позивач вважаючи рішення та вимогу протиправними звернулась до ДПС України зі скаргою. Натомість, рішенням ДПС України від 10.12.2019р. №12479/6/99-00-08-06-01 скаргу позивача залишено без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін. 
          Відмова в задоволенні скарги обумовила звернення позивача з даним позовом до суду. 
          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки перевірки про заниження суми на яку нараховується єдиний соціальний внесок є помилковими, адже позивачем при заповненні звіту було допущено описку та невірно зазначено суму з якої обраховується такий внесок про що було подано відповідну заяву.
          Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що допущена позивачем помилка при заповненні графи 3 таблиці 1 форми № Д5 звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, жодним чином не могла вплинути на розмір нарахованого єдиного внеску, оскільки нарахування єдиного внеску , відповідно до діючих на час виникнення спірних правовідносин законодавчих норм , здійснювалося в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.
          Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
          Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.
          Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції   за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
          Відповідно до п.п. 14.1.265 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з осіб, що вчинили податкове правопорушення або порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
          Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначена Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
          Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
          Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
          Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок для платників, зазначених у   статті 4   цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної   статтею 7   цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
          Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у   пункті 4   частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
          Згідно з ч. 2-5 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
          Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
          У разі несплати частини суми страхових внесків, що сплачується за рахунок коштів державного бюджету відповідно до   Закону України   «Про державну підтримку сільського господарства України», орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової і митної політики, інформує про це платників єдиного внеску.
          Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
          Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
          У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
          Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.
          Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.
          Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
          У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки. Вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.
          Відповідно до ч. 10, 11, 13, 14 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
          Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції:
           1) у разі ухилення від взяття на облік або несвоєчасного подання заяви про взяття на облік платниками єдиного внеску, на яких не поширюється дія   Закону України   "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", накладається штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
           2) за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум;
           3) за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску;
           5) за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, накладається штраф у розмірі від восьми до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
           6) за несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів), накладається штраф у розмірі 10 відсотків таких несплачених або несвоєчасно сплачених сум.
           7) за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, органом доходів і зборів здійснюється накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою.
Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.
          У разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до органу доходів і зборів або позову до суду.
          Про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.
          Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.
          Оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення органом доходів і зборів вищого рівня та/або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.
          Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів.
           Як вбачається з матеріалів справи, позивач у період з 01.01.2011р. по 30.09.2018р. перебувала на спрощеній системі оподаткування, а з 01.10.2018р. по 13.10.2018р. на загальній системі оподаткування. 28.12.2018р. ФОП ОСОБА_1 подано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік за формою, визначеною Додатком 5 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435 (далі - Порядок №435). У Звіті позивачем за період з січень-вересень 2018р. визначено суму нарахованого єдиного внеску (рядок 6) в розмірі 819, 06 грн. за кожний місяць при розмірі єдиного внеску 22 % (графа 5). Водночас, за вказаний період, сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини (графа 4) визначена у розмірі 3   723, 00 грн. за кожен місяць.
          Разом з тим, відповідачем , при обрахуванні суми єдиного внеску застосовано формулу,  за якою показник різниці між  показниками графи 3 та графи 4  множиться на розмір єдиного внеску, зазначений в графі 5(( 3-4)Х5=6).
          При цьому представником відповідача в суді апеляційної інстанції не було доведено законність та обґрунтованість застосування саме такого алгоритму розрахунку.
          Наразі. колегія суддів звертає увагу, що відповідно до індивідуальної податкової консультації від 24.10.2018р. №4530/ІПК/15-32-13-01-10 «Щодо порядку заповнення звітності по єдиному внеску» (далі ІПК) від 24.10.2018р. № 4530/ІПК/15-32-13-01-10),   у графі 6 таблиці 1 форми N Д5 зазначається сума нарахованого ЄВ у розрізі місяців звітного року, яка розраховується відповідно до вимог пункту 2 та 3 частини 1 статті 7 та пункту 5 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме, ЄВ для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 Закону N 2464 бази нарахування єдиного внеску.
          При цьому, в ІПК наголошено, що формула для розрахунку ЄВ, що міститься у назві графи 6 таблиці 1 № Д5 наведена з помилкою, яку необхідно ігнорувати як таку, що не відповідає вимогам Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зазначений показник розраховується за формулою: гр. 4 х гр. 5 / 100.
          Відтак, з системного аналізу вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та висновків ІПК від 24.10.2018р. №4530/ІПК/15-32-13-01-10, колегія суддів дійшла висновку, що для розрахунку суми нарахованого єдиного внеску (рядок 6) необхідно суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини (графа 4) помножити на розмір єдиного внеску (графа 5) та розділити на 100.
          Відтак, сума нарахованого єдиного внеску позивача за період січень-вересень 2018р. повинна складати 819, 06 грн. (графа 4Хграфу 5/100)(3   723, 00 грн.Х22% / 100%) щомісячно.
          Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що графа 6, а саме сума нарахованого єдиного внеску у розмірі 819, 06 грн. щомісячно, у період з січня по вересень 2018р. розрахована ОСОБА_1 правильно. А також, що вказана в графі 6 таблиці 1 форми № Д5 звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік сума нарахованого єдиного внеску фактично сплачена позивачем у вказаному розмірі. 
          Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що висновки акта перевірки відповідача від 28.10.2019р. № 354/26-15-42-05-30-2905019686 щодо порушення позивачем, серед іншого, п. 3 ст. 7, абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме заниження ФОП ОСОБА_1 суми на яку нараховується єдиний соціальний внесок, а саме 56   493, 00 грн., що призвело до заниження суми нарахованого єдиного внеску у розмірі 12   428, 46 грн., а відтак і прийняті на підставі таких висновків вимога та рішення, є помилковими та такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства.
          За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
          Щодо доводів відповідача в апеляційній скарзі, що податкова декларація про майновий стан і доходи за період з 01.10.2018 по 13.10.2018 була подана позивачем не своєчасно, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи убачається, що предметом спору в даній справі є визнання протиправним та скасування вимоги щодо сплати заборгованості по єдиному соціальному внеску та штрафних санкцій, нарахованих за несплату недоїмки, а не  за несвоєчасну подачу декларації . Доводи апелянта з цього приводу є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах справи.
          Колегія суддів  враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 березня 2021 року.
          Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
          Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
          Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.
          Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2021 року залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

          Головуючий суддя                                                                      І.О. Грибан

          Судді                                                                                          О.В. Епель

                                                                                                    А.Б. Парінов

          (повний текст постанови складено 27.10.2021р.)