Головуючий І інстанції: Є.Д. Кравченко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 р. 	Справа № 480/3978/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Судді-доповідача Ральченка І.М.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 по справі № 480/3978/21
за позовом     ОСОБА_1  
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області                  
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 959250156645 від 26.04.2021 щодо проведення перерахунку пенсії, виходячи з розрахунку 60%, а не 90% від суми місячної заробітної плати, з обмеженням її граничного розміру, на підставі довідки прокуратури Сумської області від 22.04.2021 № 21-321 вих-21;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області перерахувати з 01.04.2021 ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, згідно Закону України “Про прокуратуру” за вислугу років, з врахуванням положень: Закону України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” від 08.07.2011 № 3668-VІ (абзацу першого пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення); статті 22, ч. 1 ст. 58 Конституції України; рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, на підставі довідки прокуратури Сумської області від 22.04.2021  № 21-321вих-21, без обмеження її граничного розміру, та провести виплату різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії за відповідний розрахунковий період.  
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 26.04.2021 № 959250156645 в частині проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 , виходячи з розрахунку 60% від суми місячної заробітної плати, на підставі довідки Сумської обласної прокуратури від 22.04.2021  № 21-321 вих-21.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01.04.2021 на підставі довідки Сумської обласної прокуратури від 22.04.2021 № 21-321 вих-21 з розрахунку 90 відсотків від місячної (чинної) заробітної плати.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 454 грн 00 коп. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Позивач, не погоджуючись з рішенням  суду першої інстанції в частині  відмови у задоволенні позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про не врахування судом першої інстанції, що пенсія за вислугу років позивачу призначена до 01.10.2011 (дати набрання чинності Законом № 3668-VI), а тому в силу приписів абз. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI на нього не поширюються обмеження максимального розміру пенсійної виплати. Також апелянт зазначає, що судом не взято до уваги висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04.03.2021 у справі № 589/3997/16-а. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач) не надало відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до    ч. 1    ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України    (далі -КАС України) справа розглядається    в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі положень ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та з 01.08.2001 отримує пенсію за вислугу років в органах прокуратури України з розрахунку 90 відсотків від складових розміру заробітної плати без обмеження її максимального розміру.
23.04.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про проведення перерахунку пенсії на підставі довідки Сумської обласної прокуратури від 22.04.2021 № 21-321 вих-21, в якій просив перерахувати пенсію за вислугу років згідно Закону України "Про прокуратуру", виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, без обмеження її граничного розміру  (а.с. 11,13). 
26.04.2021 рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 959250156645 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1  з 01.04.2021 на підставі довідки Сумської обласної прокуратури від 22.04.2021 № 21-321вих-21 (а.с. 13а). 
Згідно зазначеного рішення основний розмір пенсії складає – 31 360,00 грн, розмір пенсії з надбавками – 31 360,00 грн, максимальний розмір пенсії з 01.04.2021 – 17 807,31 грн, з 01.07.2021 – 18 540, 00 грн, з 01.12.2021 – 19 340,00 грн. 
Позивач, вважаючи таке рішення відповідача неправомірним, звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив того, що при перерахунку пенсії позивачу має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії позивачу - 90 %, у зв`язку з чим відповідач протиправно зменшив розмір пенсії позивача під час її перерахунку до 60% від заробітку; разом з тим, на момент  проведення перерахунку пенсії позивачу діяла  норма Закону України «Про прокуратуру», яка встановлювала обмеження розміру пенсії, не конституційною не визнавалась та підлягала застосуванню.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, погоджується з висновками суду з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції, що діяла станом на призначення позивачу на пенсії) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
Відповідно до ч.ч. 12, 17 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції, що діяла станом на призначення позивачу на пенсії) обчислення (перерахунок)  пенсій  провадиться  за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи  з розміру місячного заробітку за відповідною посадою,  з  якої  особа  вийшла  на  пенсію,  станом  на  час   звернення   за призначенням або перерахунком. 
Призначені працівникам прокуратури пенсії  перераховуються  у зв`язку  з  підвищенням  заробітної  плати  відповідних  категорій прокурорсько-слідчих працівників. 
15.07.2015 набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14.10.2014, відповідно до пп. 1 п. 3 розділу XII "Прикінцеві положення" якого, норми Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, які регулювали, зокрема, питання перерахунку пенсії, втратили чинність.
Відповідно до абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. 
Колегія суддів звертає увагу, що норма абз. 6 ч.15 ст. 86 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII “Про прокуратуру” не визнавалася Конституційним Судом України  такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), отже є чинною і підлягає виконанню. 
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах від 28.10.2020 по справі №686/2428/16-а, від 03.06.2021 по справі №359/3736/17. 
Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, на момент проведення перерахунку пенсії позивача вказаними вище нормами  встановлювалися обмеження розміру виплачуваної пенсії, ці норми законодавства неконституційними не визнавалися, є чинними та обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України.
Таким чином, відповідач під час проведення позивачу перерахунку пенсії із застосуванням максимального розміру пенсії, який не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, діяв в межах повноважень, в порядку та спосіб, що передбачені чинним законодавством.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає правомірним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області за № 959250156645 від 26.04.2021 в частині застосування обмеження граничного розміру пенсії. 
Доводи позивача про те, що пенсія за вислугу років йому призначена до 01.10.2011 (дати набрання чинності Законом № 3668-VI), а тому в силу приписів абз. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI на нього не поширюються обмеження максимального розміру пенсійної виплати, є необґрунтованими з таких підстав.
Колегія суддів звертає увагу, що п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 01.10.2011 вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).
Тобто, для осіб, яким призначено пенсію за законодавством, що не передбачало обмеження максимального розміру, законодавець передбачив лише збереження раніше призначеного розміру пенсії. Водночас, право на здійснення перерахунку пенсії у розмірі, що перевищує максимально встановлений законом, законодавцем не передбачено.
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 580/234/19, від 17.09.2020 у справі № 826/11471/18, від 24.09.2020 у справі № 640/5854/19.
Крім того, у постанові від 10.12.2020 у справі № 580/492/19 Верховний Суд зазначив, що тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 1 жовтня 2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом № 3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 1 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.
Виокремлення осіб другої вказаної групи без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням установленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.
Такий підхід, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" від 06.09.2012  № 5207-VI вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
При цьому, норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту "обмеження максимального розміру пенсії" за колом осіб в момент набуття чинності Закону № 3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів у сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до вступу в силу даного Закону.
Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI).
Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, указаних у статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, установлений цим Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.
Оскільки перевищення максимального розміру пенсії позивача у спірних відносинах стало результатом перерахунку в період дії загальної норми частини першої статті 2 Закону № 3668-VI, висновок суду першої інстанції щодо того, що до регулювання цих правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, саме з дати проведення такого перерахунку, є правомірним.
Колегія суддів зазначає, що вказані положення Закону № 3668-VI та абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону № 1697-VII неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.
Обмеження максимального розміру пенсії прокурорських працівників десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність передбачене чинними нормативно-правовими актами, тобто ґрунтується на вимогах закону. Відповідне обмеження не призвело до звуження права позивача на належний соціальний захист, адже суду не надано доказів, що внаслідок перерахунку пенсії її розмір зменшився.
До того ж матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що до перерахунку позивач отримував пенсію за вислугу років у більшому розмірі, ніж після її перерахунку.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обгрунтованості рішення відповідача в частині обмеження граничного розміру пенсії   ОСОБА_1 , тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Колегія суддів не бере до уваги посилання позивача на правову позицію Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладену в постанові від 04.03.2021 у справі № 589/3997/16-а, оскільки така стосується правовідносин з приводу перерахунку вже призначеної пенсії по втраті годувальника.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача різниці суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсії на час постановлення рішення, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга не містить будь-якого обґрунтування щодо неправомірності висновку суду першої інстанції  про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.
Разом з тим, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо передчасності таких вимог, з наступних підстав.
Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують в майбутньому негативні правові наслідки для особи у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних правовідносин за її участю. Іншими словами, таке рішення (дії чи бездіяльність) є юридичним фактом, котрий має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами.
Питання щодо стягнення з відповідача різниці суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсії на час постановлення рішення є похідним і повинно вирішуватись після з`ясування наявності відповідного права на перерахунок.
Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права та/або процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 по справі № 480/3978/21  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.С. Чалий