ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" грудня 2021 р.           Справа№ 925/798/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мальченко А.О.
суддів:            Агрикової  О.В. 
          Чорногуза М.Г. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод «Янтар»
на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.08.2021 
у справі № 925/798/21 (суддя Спаських Н.М.)
за позовом Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод «Янтар»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олейпром» 
про стягнення 83 683,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне  акціонерне товариство «Коростенський  завод «Янтар»  (далі - ПрАТ «Янтар», позивач) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олейпром» (далі - ТОВ «Олейпром», відповідач) про стягнення 83 683,00 грн збитків, посилаючись на те, що відповідач не виконав зобов`язань щодо реєстрації податкової накладної, виданої щодо товару, поставленого за договором поставки № 09-06/2020 від 09.06.2020 (далі - договір), чим  позбавив позивача права на включення суми ПДВ до податкового кредиту.
          Рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.08.2021 у справі № 925/798/21 у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявності всіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення з боку ТОВ «Олейпром» для настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків, а також факту, що з вини відповідача позивачем безповоротно втрачено можливість за правилами  ПК України віднести суму податкового кредиту в розмірі 83 683,00 грн до майбутнього звітного податкового періоду.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ПрАТ «Янтар» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В апеляційній скарзі скаржником викладено клопотання про витребування у ТОВ «Олейпром» ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі за позовом останнього до Головного управління ДПС Черкаської області про визнання протиправним та скасування рішення комісії, яка ухвалює рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкової накладної або відмову в такій реєстрації №ЄРПН за №9150505076, складеної 11.06.2020 під номером 2.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування скарги позивач зазначав, що місцевим господарським судом не досліджено належним чином обставини справи в частині визначення дій, які вживаються відповідачем для скасування рішення комісії, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкової накладної або відмову в такій реєстрації №ЄРПН за №9150505076 складеної від 11.06.2020 під №2 та такі не підтверджено останнім належними письмовими доказами; з огляду на встановлені судом в оскаржуваному рішенні обставини щодо звернення ТОВ «Олейпром» з позовом до Головного управління ДПС Черкаської області про визнання протиправним та скасування рішення комісії, яка ухвалює рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкової накладної або відмову в такій реєстрації №ЄРПН за №9150505076, складеної 11.06.2020 під № 2, які впливають на розгляд даної справи, судом першої інстанції порушено імперативні норми Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) щодо зупинення провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 поновлено ПрАТ «Янтар» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 10.08.2021 у справі № 925/798/21, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною  апеляційною скаргою, постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено ТОВ «Олейпром» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та заперечень щодо поданого скаржником клопотання про витребування доказів, витребувано з Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/798/21.
Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду 02.11.2021 від скаржника надійшло клопотання про приєднання письмових доказів до матеріалів справи, в якому викладено клопотання про визнання поважними причини неподання доказів, отриманих після ухвалення оскаржувано рішення та долучено відповідь Головного управління ДПС у Черкаській області №47 від 21.09.2021 про результати розгляд скарги ПрАТ «Янтар» відносно проведения документальної позапланової перевірки ТОВ «Олейпром».
Відповідач правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав.
Згідно з ч. 10  ст. 270 ГПК України  апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до вимог  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 09.06.2020 між ТОВ «Олейпром» (далі - постачальник) та ПрАТ  «Янтар»  (далі - покупець) було укладено договiр поставки  № 09-06/2020 (а.с. 6-9). 
Пунктом 1.1 договору передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставити (передати) у власність покупця товар, вказаний в Специфікаціях, що є невід`ємними додатками до цього договору, а покупець зобов`язаний прийняти цей товар та своєчасно здійснити оплату.
Відповідно до Специфікації №01 від 09.06.2020 до договору було узгоджено поставку товару: олії рослинної нерафінованої, в кількості 24 тонни за ціною 16  750,00грн за одну тонну (а.с. 10). 
          Згідно п. 2.3. договору одночасно з товаром постачальник передає покупцю видаткову накладну, рахунок-фактуру, товарно-транспортну накладну. 
           11.06.2020 між ТОВ «Олейпром» та ПрАТ «Янтар» була підписана видаткова накладна №2, відповідно до якої було продавцем передано та прийнято покупцем олію рослинну нерафіновану в кількості 24,980 тонни, на загальну суму 502  098,00 грн (а.с. 11).
Покупцем було оплачено товар в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 1521 від 11.06.2020 на суму 200 000,00 грн ( а.с. 12) та на суму 302 098,00 грн згідно платіжного доручення № 1526 від 15.06.2020 (а.с. 13). 
30.06.2020 була зареєстрована податкова накладна в ЄРПН за №9150505076, складена 11.06.2020  за №2, яка була прийнята ДПС України, однак реєстрація такої зупинена, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 15).
16.12.2020 ПрАТ «Янтар» направило ТОВ «Олейпром» листа за вих. № 04/1623 з проханням надати відповідь стосовно причин, з яких податкова накладна не зареєстрована та яких дій вжито для її реєстрації в порядку, визначеному законодавством (а.с. 21).
12.03.2021 від ТОВ «Олейпром» до ПрАТ «Янтар» надійшов лист №12/03, в якому відповідач повідомив, що ДПС України відносно ТОВ «Олейпром» було прийнято рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку № 67085 від 10.08.2020 (а.с. 23).
У зв`язку з наведеними обставинами, посилаючись на порушення відповідачем вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, що призвело до втрати позивачем можливості отримати податковий кредит, останній звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача збитків у розмірі 83 683,00 грн.
Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи скаржника вважає обгрунтованими, з огляду на наступне.
Статтею 11 Цивільного кодексу України    (надалі -  ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст.    202, ст.    205 ЦК України    правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Колегія суддів зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки товару, за яким у відповідності до  статті 265 Господарського Кодексу України  (надалі -  ГК України), одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Аналогічне положення містить  ст. 712 ЦК України, відповідно до ч. 2 якої визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 627 ЦК України  передбачено, що відповідно до  статті 6 цього Кодексу  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Отже, укладення ТОВ «Олейпром» та ПрАТ «Янтар» вищевказаного договору було спрямоване на отримання останнім поставленого відповідачем товару та обов`язку по здійсненню його оплати.
За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1  статті 74 ГПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі  ст. 77 ГПК України  обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Колегія суддів зазначає, що факт здійснення господарської операції з передачі товару підтверджується, зокрема, первинними бухгалтерськими документами.
Згідно    зі  ст.    1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»  (в редакції  Закону України №    1724-VIII від 03.11.2016) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого    наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995  визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту виконання господарської операції про передачу товару позивачем було надано суду видаткову накладну №2 від 11.06.2020.
Колегією суддів встановлено, що зазначена видаткова накладна підписана уповноваженими особами обох сторін, оформлена відповідно до вимог  Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»  та Положення «Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку», затвердженого  наказом Міністерства Фінансів України від 24 травня 1995 №    88, а тому є належним та допустимим доказом на підтвердження факту здійснення господарської операції з поставки (реалізації) відповідачем товару позивачеві.
Стаття 14     ПК України  визначає, що  податок на додану вартість це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм    розділу V цього Кодексу    (п.п. 14.1.178.); податкове зобов`язання для цілей    розділу V цього Кодексу    - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді (п.п. 14.1.179); податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з    розділом V цього Кодексу    (п.п.14.1.181).
У відповідності до п.  201.1. ст.  201 ПК України  в редакції, що була чинна станом на час здійснення вказаних господарських операцій, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
При цьому, як визначено п.    201.4  ст.  201 ПК України, платники у разі здійснення постачання товарів/послуг, постачання яких має безперервний або ритмічний характер покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом періоду, за який складається така податкова накладна, протягом такого місяця.
Пунктом  201.7. ст.  201 ПК України  визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Згідно з п.    201.10  ст.    201 ПК України    при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцеві про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем. Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції. Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.
Отже, обов`язок із оформлення і реєстрації податкових накладних покладено на платника податку - продавця товарів/послуг, а не платника податку, який формує податковий кредит.
Пунктом 201.4 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця.
Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Як визначено п.    201.10  ст.    201 ПК України, у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом  201.1  статті  201  цього  Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця; таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних; до заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до  Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.
Вищевказаною нормою передбачено, що протягом 15 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою контролюючий орган зобов`язаний провести документальну позапланову перевірку зазначеного продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за такою операцією.
Податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту.
З податкової декларації з податку на додану вартість від 17.07.2020 вбачається, що податкові накладні з постачання відповідачем товару позивачеві за вищевказаний період не зареєстровано (а.с. 82-83).
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано доказів на підтвердження факту реєстрації податкових накладних щодо товару, який переданий позивачеві та оплачений із дотриманням встановлених вимог.
Згідно зі  ст. 610 ЦК України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до  статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.
Згідно зі      ст. 20 ГК України  кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, відшкодування збитків.
За змістом    ст. 216 ГК України  учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати порядок у сфері господарювання.
Частиною 1  статті 22 ЦК України  визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. У відповідності до частини 2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки; доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Господарський кодекс України  збитками визначає витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (стаття 224 ГК України).
До складу збитків, згідно  статті 225 ГК України, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства, додаткові витрати, понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язань другою стороною.
У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов`язання за договором.
Відповідно ст.226 ГК України, учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов`язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб`єктам, - зобов`язаний відшкодувати на вимогу цих суб`єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.
Пунктом 7.5 укладеного між сторонами договору передбачено, що постачальник несе відповідальність за невиконання вимог податкового законодавства у випадку якщо, факт такого невиконання є беззаперечним (пряме невиконання норм податкового законодавства відсутність реєстрації податкової накладної, ненадання покупцю належним чином оформлених первинних документів), або доведений у судовому порядку та якщо такий факт призвів до таких негативних наслідків у покупця. А саме: покупець не отримав права на податковий кредит за операцією з Постачальником.
Відповідно до пункту 7.5.1. договору, під фактами невиконання податкового законодавства слід розуміти наступні факти, зокрема, неналежного ведення бухгалтерського (в тому числі складання первинної документації) та податкового обліку (включаючи несвоєчасне, не в повній мірі та/або неналежне звітування з податкових питань) Постачальником.
При цьому, місцевий господарський суд правильно зазначив, що для застосування такого виду господарської санкції, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та    (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.
При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.
Враховуючи викладені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач в порушення вимог п.    201.10    ст.    201 ПК України    належним чином не зареєстрував податкові накладні, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 83 683,00 грн,    а відтак, розмір збитків доведено позивачем належними та допустимими доказами.
Крім того, положення п.  201.10        ст.        201 ПК України    в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не передбачають можливості включення покупцем товарів/послуг суми ПДВ до податкового кредиту у разі невиконання продавцем обов`язку зі складення та реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних, при цьому, покупець зазначених товарів/послуг має право додати до податкової декларації скаргу на такого продавця, однак подання такої скарги згідно з наведеною нормою у редакції, чинній після 01.01.2015, не є підставою для включення ним сум податку до складу податкового кредиту.
Відповідні висновки щодо застосування пункту    201.10        статті        201 ПК України  у відповідній редакції, викладені Верховним Судом у постанові від 03.08.2018 у справі №    917/877/17, прийнятою Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду.
Разом з тим, Верховний Суд, виходячи з того, що відповідач з порушенням вимог п.    201.10    ст.    201 ПК України    не зареєстрував податкові накладні, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання, дійшов висновку про наявність усіх елементів складу господарського правопорушення.
Також колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку, посилаючись на приписи п.198.6  ст.    198 ПК України, як такі, що надають позивачеві можливість протягом 1095 календарних днів включити відповідні суми податку на додану вартість до податкового кредиту та передчасність звернення з даним позовом, виходячи з наступного.
Так, в силу п.198.6  ст.198 ПК України, у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної / розрахунку коригування. При цьому, суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних / розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні / розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.
Однак, для включення суми податку за відповідною податковою накладною до податкового кредиту, як вже вказувалось, така податкова накладна має бути складена з дотриманням встановлених вимог та містити обов`язкові реквізити, а її складання та реєстрація    є обов`язком саме відповідача.
Отже, реалізація відповідного права, визначеного вказаною нормою, залежить саме від дій відповідача. 
Суд апеляційної інстанції враховує, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень наявне рішення від 17.06.2021 у справі № 580/2833/21 за позовом Головного управління ДПС у Черкаській області до ТОВ «Олейпром» про стягнення податкового боргу, в якому судом при прийнятті рішення встановлено наявність у відповідача непогашеного податкового боргу перед бюджетом в сумі 350852,74 грн з податку на додану вартість. При цьому, судом встановлено, що контролюючим органом на адресу відповідача направлена податкова вимога форми  Ю  від 25.10.2018 №684-50.
Вказане свідчить, що відповідач ще з 2018 року є обізнаним про існування в останнього заборгованості перед бюджетом, а тому колегія суддів критично оцінює наданий ТОВ «Олейпром» лист від 12.03.2021, в якому останнім зазначено про неодноразове подання інформації та копій документів щодо невідповідності його як платника податків критеріям ризиковості та відмови ДПС у м. Черкаси про виключення з реєстру ризиковості.
З огляду на викладене, у даному випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкову накладну та неможливістю позивача включити суми ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на суму 83 683,00 грн.
Суд апеляційної інстанції відхиляє як необґрунтовані доводи позивача про встановлення судом першої інстанції факту звернення ТОВ «Олейпром» до Головного управління ДПС Черкаської області з позовом про визнання протиправним та скасування рішення комісії, яка ухвалює рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкової накладної або відмову в такій реєстрації №ЄРПН за №9150505076, складеної 11.06.2020 за № 2.
В поданій апеляційній скарзі позивач заявив суду апеляційної інстанції клопотання про витребування у ТОВ «Олейпром» ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі за позовом останнього до Головного управління ДПС Черкаської області про визнання протиправним та скасування рішення комісії, яка ухвалює рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкової накладної або відмову в такій реєстрації №ЄРПН за №9150505076, складеної 11.06.2020 під номером 2.
Визнаючи таке клопотання необґрунтованим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно зі  ст. 81 ГПК України  учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах     другій     та     третій      статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.
Позивачем у клопотанні не зазначено жодних заходів, що вживались особою для отримання у позивача таких доказів самостійно, що свідчить про недотримання положень  статті 81 ГПК України  при зверненні з даним клопотанням до суду.
Суд апеляційної інстанції вважає, що наявні у матеріалах справи докази є достатніми для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.
При цьому, за приписами ч.ч. 1-3  ст. 269 ГПК України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
          З огляду на відсутність в матеріалах справи ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі за позовом ТОВ «Олейпром» до Головного управління ДПС Черкаської області про визнання протиправним та скасування рішення комісії, яку просить витребувати скаржник та враховуючи, що вказана ухвала не була предметом дослідження судом першої інстанції, колегія суддів відмовляє скаржникові в задоволенні клопотання про витребування в ТОВ «Олейпром» ухвали про відкриття провадження у вищевказаній адміністративній справі.
Статтею 129 Конституції України  встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частин 1, 3  статті 13 ГПК України  судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно зі  статтею 86 ГПК України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 1  ст. 269 ГПК України  встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п. 2 ч. 1  ст. 275 ГПК України  суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1  статті 277 ГПК України, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, зважаючи на встановлене вище, дійшла висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ПрАТ «Янтар» є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Черкаської області від 10.08.2021 у справі № 925/798/21 - скасуванню, з постановленням нового рішення про  задоволення позовних вимог повністю.
Відповідно до ч.ч. 1, 14 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та задоволенням позовних вимог, на підставі  статті 129 ГПК України, покладаються на відповідача.
Відповідно до  статті 123 Господарського процесуального кодексу України  судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У частинах 1, 2  статті 126 Господарського процесуального кодексу України  визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини 8  статті 129 Господарського процесуального кодексу України  розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частинами третьою-п`ятою  статті 126 зазначеного Кодексу,  для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За змістом пункту 1 частини другої статті  126, частини восьмої статті  129 Господарського процесуального кодексу України  розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.
В апеляційній скарзі скаржником зазначено, що 23.03.2021 між ПрАТ «Янтар» та Адвокатським обєднанням «Ліга Фокс» був укладений договір про надання професійної правничої допомоги№ 23/03/21.
Як зазначає скаржник, 07.06.2021 між ПрАТ «Янтар» та Адвокатським об`єднанням «Ліга Фокс» був підписаний акт наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги № 23/03/21 від 23.03.2021, відповідно до якого були оплачені послуги в розмірі 4000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №4951 від 06.08.2021 та №5152 від 31.08.2021.
В прохальній частині апеляційної скарги скаржником викладено клопотання про стягнення з відповідача сплачених судових витрат в сумі 4000,00 грн. 
На підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката апелянтом надано копії:
- договору № 23/03/21 про надання професійної правничої допомоги від  23.03.2021;
- акту наданих послуг від 07.06.2021 до договору про надання професійної правничої допомоги № 23/03/21 від 23.03.2021;
- платіжного доручення №4951 від 06.08.2021 на суму 2000,00 грн;
- платіжного доручення №5152 від 31.08.2021 на суму 2000,00 грн.
Згідно акту наданих послуг від 07.06.2021 до договору про надання професійної правничої допомоги № 23/03/21 від 23.03.2021 наведений детальний розрахунок вартості наданих послуг складає 8500,00 грн, з яких:
1) підготовка претензії ПрАТ «Янтар» до ТОВ «Олейпром» становить 1000,00 грн;
2) збирання письмових доказів необхідних для подачі позовної заяви в суд становить 2500,00 грн;
3) підготовка позовної заяви ПрАТ «Янтар» до ТОВ «Олейпром» про відшкодування збитків становить 5000,00 грн.
Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження понесених  витрат на професійну правничу допомогу, судом апеляційної інстанції встановлено, що викладений в акті наданих послуг від 07.06.2021 до договору про надання професійної правничої допомоги № 23/03/21 від 23.03.2021 детальний розрахунок вартості наданих послуг фактично є послугами, які були надані позивачеві до подання позовної заяви та підлягали б розподілу, у випадку дотримання позивачем ч. 8  статті 129 ГПК України, в суді першої інстанції.
При цьому, колегією суддів досліджено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем не заявлялось клопотання про відшкодування з відповідача судових витрат, понесених стороною у зв`язку з розглядом справи.
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами, а докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, та з огляду на відсутність вказаних клопотань, колегія суддів не приймає до розгляду поданий позивачем апеляційному господарському суду акт наданих послуг від 07.06.2021 до договору про надання професійної правничої допомоги № 23/03/21 від 23.03.2021.
Крім того, суд зазначає, що в матеріалах справи також відсутній акт або ж детальний розрахунок наданих скаржникові послуг в суді апеляційної інстанції, які останній просить стягнути в розмірі 4000,00 грн.
При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що скаржником у відповідності до ч. 8  статті 129 ГПК України не зазначено, що останній  протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду має намір надати докази понесених стороною судових витрат у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Аналіз судових рішень Верховного Суду дає змогу дійти висновку, що підставою для відмови у розподілі витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі може бути також ненадання переліку послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом (постанова Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17).
Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, в якій зазначено, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 
В додатковій постанові Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 922/749/18 зазначено, що здійснюючи розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу між сторонами спору, господарський суд має враховувати результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні як клієнту послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи. Слід також у порядку статті 86 ГПК України давати належну оцінку доказам фактичного надання стороні адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг. 
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції відмовляє ПрАТ «Янтар» у стягненні судових витрат на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн, у зв`язку з їх недоведеністю.
Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод «Янтар» на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.08.2021 у справі № 925/798/21 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 10.08.2021 у справі № 925/798/21 скасувати.
3. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олейпром» (18006, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Гоголя, будинок 520, квартира 33; ідентифікаційний код 40918617) на користь Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод «Янтар» (11503, Житомирська обл., м. Коростень, вул. Житомирська, будинок 2; ідентифікаційний код 02969797) 83  683 (вісімдесят три тисячі шістсот вісімдесят три) грн 00 коп. збитків, 2270 (дві тисячі сімдесят) грн 00 коп. судового збору сплаченого за подання позовної заяви та 3405 (три тисячі чотириста п`ять) грн 00 коп. судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.
5. Доручити Господарського суду Черкаської області видати наказ на виконання даної постанови.
6. Матеріали справи №925/798/21 повернути до Господарського суду Черкаської області.

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до ст.    ст.    286-291 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            А.О. Мальченко 

Судді                                                                                О.В. Агрикова

                                                                                М.Г. Чорногуз