КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/14453/2021                                           
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
             18 листопада 2021 року                                                             м. Київ
                                                                                                                  Справа № 363/3198/21
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді-доповідача                              Ящук Т.І.,
суддів                                                                        Махлай Л.Д., Немировської О.В., 
за участю секретаря судового засідання               Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 05 серпня 2021 року, постановлену у складі судді Лукач О.П., 
у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,
встановив:
 
03 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із заявою,  у якій просить до подання позовної заяви про поділ майна подружжя з відповідачем ОСОБА_3 , забезпечити його шляхом накладення арешту та встановлення заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 .
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 05 серпня 2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. 
 
Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.  
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що відсутність доказів на підтвердження наміру сторони відчужити спірну власність не є підставою для відмови у забезпеченні позову, оскільки забезпечення позову у цьому спорі, який має майновий характер, спрямоване на виконання можливого рішення суду про задоволення позову. 
Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06 травня 2020 року у справі №754/6415/18, від 23 грудня 2020 року у справі №756/2609/20. Однак, судом першої інстанції не взято до уваги, що між сторонами по справі реально існує спір з приводу поділу майна подружжя, предметом якого є саме квартира АДРЕСА_2 . Оскільки право власності на вказану квартиру зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 , у відповідача існує реальна можливість її відчуження, що може утруднити та зробити фактично неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Відчуження спірної квартири до розгляду спору на користь третіх осіб порушить право позивача на судовий захист та останньому для відновлення прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. 
Посилаючись на викладене, представник скаржника вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що відсутня реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, що є підставою для відмови у застосуванні заходів забезпечення позову. Звертає увагу на те, що відповідач буде лише тимчасово позбавлена можливості відчуження спірного нерухомого майна, при цьому вона не обмежена в реалізації своїх прав як власника на володіння і користування цим майном. Крім того, обраний заявником вид забезпечення позову не впливає на матеріальний стан відповідача як власника майна та не призводить до понесення нею додаткових витрат унаслідок його застосування, крім того, накладення арешту на майно не завдасть відповідачу жодних збитків, натомість ненакладення арешту на спірну квартиру до розгляду спору може утруднити та зробити фактично неможливим виконання судового рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просила залишити ухвалу суду без змін, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги. 
 
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги та просила ухвалу суду скасувати. 
Відповідач ОСОБА_3 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила ухвалу суду залишити без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи,   з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню  частково виходячи з наступного. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції посилався на те, що як убачається із долученого заявником до заяви про забезпечення позову скриншоту з мобільного додатку Viber, у ньому зазначено, що продається однокімнатна квартира ЖК «Ярославичі2» за адресою АДРЕСА_1 на 2 поверсі 25 поверхового будинку, загальною площею 51 кв.м. При цьому, відповідно до змісту заяви про забезпечення позову та доданих до неї інших копій документів, предметом спору, для вирішення якого ОСОБА_1  має намір звернутися до суду із позовною заявою про поділ майна подружжя, є квартира АДРЕСА_2 . 
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів його аргументів, при тому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України). У зв`язку з чим суд дійшов висновку про недоведеність належними засобами доказування наявність жодної обставини, яка б свідчила про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення прав позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.
З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії;  встановленням обов`язку вчинити певні дії;  забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. 
Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
 
Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 посилався на те, що з червня 1996 року по березень 2019 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_4 . Під час перебування у шлюбі подружжям було прийняте спільне рішення про придбання квартири в м. Вишгороді Київської області, шляхом інвестування у будівництво. В подальшому ОСОБА_3 було укладено з ТОВ «ДБК-ПАРТНЕР» в інтересах сім`ї договір № 11/1-216 від 15.11.2017 купівлі-продажу майнових прав, спрямований на придбання нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 АДРЕСА_3 .    
На виконання умов зазначеного договору під час перебування у зареєстрованому шлюбі подружжям за спільні кошти сім`ї було повністю сплачено вартість квартири, про що продавцем було видано Довідку від 01 грудня 2017 року. Спірну квартиру було побудовано, прийнято в експлуатацію та передано за Актом приймання-передачі під час перебування сторін у шлюбі, проте право власності на спірну квартиру було зареєстроване за ОСОБА_3 вже після розірвання шлюбу.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 відмовляється добровільно визнати належну ОСОБА_1 частку спільного нерухомого майна, не допускає його до користування квартирою, а також те, що відповідно до інформації з сайту www.rieltor.ua, вказана квартира продається, що на думку заявника свідчить про те, що ОСОБА_3 здійснює дії щодо відчуження квартири без погодження з ним, а тому з метою захисту своїх прав ОСОБА_1 звернувся до суду та просить задовольнити заяву про забезпечення позову.
 
Як вбачається з виділених матеріалів справи, між сторонами (колишнім подружжям) існує спір щодо нерухомого майна - квартири АДРЕСА_4 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 , про що свідчить сам факт звернення ОСОБА_1 до суду з даною заявою. 
Враховуючи те, що предметом спору є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_4 , яка може бути відчужена до вирішення справи по суті, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру. 
Отже, при розгляді вказаної заяви суд першої інстанції належним чином не врахував  вимоги ст. 149-150 ЦПК України, що регулюють питання вжиття заходів забезпечення позову, а також, що між сторонами виник спір щодо поділу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_4 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 , не звернув увагу та не в повному обсязі з`ясував  обставини, за яких  позивач просив вжити заходи забезпечення позову, та не  дослідив  питання відповідності та співмірності позовних вимог виду забезпечення позову. 
Судом також не враховано, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог, у зв`язку з чим необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Враховуючи викладене, посилання суду першої інстанції на відсутність доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення прав позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, є помилковими, оскільки забезпечення позову у цьому спорі, який має майновий характер,  та позивач просить накласти арешт на майно, яке є предметом спору,  спрямоване на виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Оскільки ОСОБА_3 , як зареєстрований одноосібний власник спірного нерухомого майна, що є предметом даного спору, має об`єктивну  реальну можливість вчинення дій, які можуть в подальшому утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, колегія суддів вважає обґрунтованим припущення позивача, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а тому доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду. 
При цьому, такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на спірне нерухоме майно не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_3 , оскільки обмежується лише можливість вчиняти дії по відчуженню спірного майна. 
Заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням  і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, їх значення полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. 
Враховуючи викладене, з метою ефективного забезпечення  балансу інтересів сторін по справі, колегія суддів вважає, що наявні підстави для  задоволення заяви та застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 .
При цьому колегія суддів вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню частково, оскільки накладення арешту на спірне нерухоме майно є співмірним, достатнім та ефективним заходом забезпечення позову та не потребує додатково встановлення заборони на вчинення будь-який дій щодо відчуження спірної квартири, адже накладення арешту на майно включає в себе заборону на його відчуження.
Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи викладене,  колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при постановлені ухвали про забезпечення позову не були враховані вищевказані обставини справи, надані докази у підтвердження заяви про забезпечення позову, допущено порушення норм процесуального права, отже, оскаржувана ухвала  не може бути визнана законною та обґрунтованою,  тому  підлягає скасуванню з прийняттям  постанови про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374- 376, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково. 
Ухвалу  Вишгородського районного суду Київської області від 05 серпня 2021 року - скасувати та прийняти постанову:
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.
 Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровану на праві власності за ОСОБА_3 .
Строк пред`явлення постанови до виконання 3 роки.  
Постанова про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. 
Дані сторін:
Стягувач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 ,  РНОКПП НОМЕР_1 .
Боржник - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 17 грудня 2021 року.

 Суддя  - доповідач:                                                                     Ящук Т.І. 
 
                       Судді:                                                                     Махлай Л.Д.
                                                                                                         
                                                                                                       Немировська О.В.