ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року 
м. Київ

Справа №  5015/118/11 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В.Я. (головуючий), Банаська О.О., Васьковського О.В.
за участю секретаря судового засідання Сотник А.С.,

учасники справи:
заявник касаційної скарги - Уповноважена особа учасників боржника Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські заводи автомобілебудування»,
представник - Демідонт Б.О., адвокат (Ордер ВС № 1094794 від 02.08.2021),
ініціюючий кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина»,
представник кредитора - не з`явився,
боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач»,
кредитор - Відкрите акціонерне товариство «Львівський завод автонавантажувач,
представник кредитора - не з`явився,
кредитор - Приватне акціонерне товариство «Виробничо-наукова компанія «Розточчя СТ»,
представник кредитора  - не з`явився, 
кредитор - Приватне акціонерне товариство «Оргхім»,
представник кредитора - не з`явився,
кредитор - Фізична особа-підприємець Гаврилюк Олександр Романович, особисто,
кредитор - Приватне підприємство «Фірма «Галич-Кабель»,
представник кредитора - не з`явився, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні (у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку "EasyCon") касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування"
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020  (за результатами перегляду ухвали Господарського суду Львівської області від 22.09.2020)
у складі колегії суддів: Желіка М.Б. (головуючий), Орищин Г.В., Галушко Н.А.
та постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 (за результатами перегляду ухвали Господарського суду Львівської області від 05.08.2020)
у складі колегії суддів: Желіка М.Б. (головуючий), Орищин Г.В., Галушко Н.А.

у справі за заявою
Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина»,
про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач», 

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог

1. Провадження у справі № 5015/118/11 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» (далі - ТОВ «УК «Львівський Автонавантажувач», боржник) порушене ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.05.2010 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» (далі - ТОВ «Укравтозапчастина», ініціюючий кредитор) за загальною процедурою відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон про банкрутство) в редакції до набрання чинності 19.01.2013 Законом України №4212-VІ від 22.12.2011, здійснюється на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою місцевого суду від 15.07.2011 про визнання боржника банкрутом. 

2. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.06.2011 затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ «УК «Львівський Автонавантажувач».

3. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.12.2016 залучено до участі у справі № 5015/118/11 в якості уповноваженої особи засновників (учасників, акціонерів) боржника ТОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські заводи автомобілебудування» (далі - ТОВ «ЛЗА»). 
Підставою для залучення ТОВ «ЛЗА», як уповноваженої особи засновників боржника слугувало рішення загальних зборів учасників у проведенні яких прийняли участь учасники, що володіють на час проведення зборів понад 50% часток в статутному фонді. Повноваження обирати представника та відкликати представника належать учасникам юридичної особи, що реалізуються шляхом прийняття рішення про вчинення відповідних дій на загальних зборах. 

4. 26.11.2019 ТОВ «ЛЗА» (позивач) подало позовну заяву про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги № 03/11, укладеного 15.11.2017  між Приватним підприємством «Фірма «Галич-кабель» та Фізичною особою - підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем та договору про відступлення прав вимоги № 05/12, укладеного 20.12.2018 між Приватним підприємством «Мібул» та Фізичною особою - підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем.

5. На переконання ТОВ «ЛЗА», набуті Гаврилюком О.Р. права вимоги, шляхом укладення договорів між ПП «Мібул» та ПП «Фірма «Галич кабель» виникли на підставі договору невідновлювальної кредитної лінії № 600/21-93. ТОВ «ЛЗА» посилається на те, що ФОП Гаврилюк О.Р. не є фінансовою установою і тому не має права надавати фінансові послуги, не може бути кредитодавцем за кредитним договором, а оспорені договори є договорами факторингу.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції від 05.08.2020

6. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.08.2020 у справі №5015/118/11 задоволено заяву ТОВ «ЛЗА» від 26.11.2019 про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги № 03/11 від 15.11.2017, укладеного між Приватним підприємством «Фірма «Галич-Кабель» та ФОП Гаврилюком Олександром Романовичем та про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги № 05/12 від 20.12.2018, укладеного між Приватним підприємством «Мібул» та ФОП Гаврилюком Олександром Романовичем.
Визнано недійсним договір про відступлення прав вимоги № 03/11 від 15.11.2017, укладений між Приватним підприємством «Фірма «Галич-Кабель» та ФОП Гаврилюком Олександром Романовичем; визнано недійсним договір про відступлення прав вимоги № 05/12 від 20.12.2018, укладений між Приватним підприємством «Мібул» та ФОП Гаврилюком Олександром Романовичем. Стягнуто з ФОП Гаврилюка Олександра Романовича на користь ТОВ «Львівські заводи автомобілебудування» 3   842,00 грн. судового збору.

7. Під час розгляду справи судом встановлено: 

7.1. 15.11.2017 між ПП «Фірма «Галич-кабель» та ФОП Гаврилюком Олександром Романовичем укладено договір про відступлення прав вимоги № 03/11 про перехід вимог відповідно до умов договору невідновлювальної кредитної лінії           № 600/21-93 від 23.08.2007, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТзОВ «Управляючою компанією «Львівський автонавантажувач», в розмірі 884   056,87 грн., яка складається з: - заборгованості першої черги погашення кредиторських вимог - 765   522,24 грн; - заборгованості шостої черги погашення кредиторських вимог - 118   409,63 грн; - судових витрат - 125,00 грн. А також, про перехід вимог згідно з договором № 02/03 від 15.03.2016, укладеного між ПАТ «Львівський завод Автонавантажувач» та ПП «Фірма «Галич-Кабель» в розмірі: 3 000,00 грн. заборгованості четвертої черги погашення кредиторських вимог.
Всього відступлено вимог на суму 887   056,87 грн. за ціною 25   000,00 грн.

7.2. 20.12.2018 між ПП «Мібул» (нова назва ПП «Фірма «Галич-кабель») та ФОП Гаврилюком О.Р. укладено договір про відступлення прав вимоги № 05/12 про перехід вимог що виникли відповідно до умов договору невідновлювальної кредитної лінії № 600/21-93 від 23.08.2007, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «УК «Львівський автонавантажувач», в розмірі 50   000,00 грн., яка складається з 50   000,00 грн. заборгованості першої черги погашення кредиторських вимог. Зазначені вимоги відчужені за ціною 100,00 грн. 
У позовній заяві вказано, що між сторонами укладено правочини направлені на перехід до ФОП Гаврилюка О.Р вимог загальною вартістю 937   056,87 грн. за ціною 25   100,00 грн. 

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції від 14.12.2020

8. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 апеляційну скаргу ФОП Гаврилюка Олександра Романовича б/н від 12.08.2020 (вх. ЗАГС №01-05/2290/20 від 18.08.2020) задоволено частково.
Ухвалу Господарського суду Львівської області від 05.08.2020 у справі №5015/118/11 - скасовано.
Закрито провадження у справі №5015/118/11 за позовом ТОВ «Львівські заводи автомобілебудування» до відповідача ФОП Гаврилюка О.Р. про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги, відкрите в межах справи про банкрутство ТОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач».

9. Постанова мотивована тим, що розгляд позовних вимог у спорі, в якому боржник приймає участь в іншому правовому статусі, ніж сторона такого спору, має здійснюватися поза межами справи про банкрутство такого боржника, тобто в окремому позовному провадженні.
Суд послався на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від13.10.2020 у справі № 910/22604/15.
За висновками апеляційного господарського суду, суд першої інстанції, ухваливши судове рішення у справі за позовом ТОВ «Львівські заводи автомобілебудування», який є уповноваженою особою боржника, до відповідача - кредитора у справі ФОП Гаврилюка О.Р. про визнання недійсним договорів відступлення прав вимог, у яких банкрут виступає боржником за зобов`язаннями, тобто, не є стороною спору, порушив вимоги ст. 7 КУзПБ, незалежно від результату розгляду спору.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції від 22.09.2020

10. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.09.2020 у справі №5015/118/11 задоволено клопотання комітету кредиторів ТОВ «УК «Львівський Автонавантажувач» за вх. №1273/20 від 02.06.2020 про дострокове припинення повноважень ліквідатора Козія В.Ю., заяву ПрАТ «ВНК Розточчя СТ» від 08.07.2020 та заяву ТОВ «ЛЗА» від 08.07.2020 про відсторонення ліквідатора у справі №5015/118/11 про банкрутство ТОВ «УК «Львівський Автонавантажувач» арбітражного керуючого Козія В.Ю.
Відсторонено арбітражного керуючого Козія Володимира Юрійовича від виконання повноважень ліквідатора у справі про банкрутство ТОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач».
Призначено ліквідатором у справі про банкрутство ТОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» арбітражного керуючого Наумову Ольгу Василівну тощо.

11. Під час розгляду справи судом встановлено: 

11.1. Комітет кредиторів ТОВ «УК «Львівський автонавантажувач», засідання якого відбулось 01.06.2020, скликаний належним чином з повідомленням всіх учасників комітету кредиторів банкрута, про що докази є в матеріалах справи. 

11.2. Станом на дату скликання комітету кредиторів арбітражна керуюча Наумова О.В. мала повноваження ліквідатора у справі № 5015/118/11, тому комітет кредиторів скликаний належним ліквідатором. 

11.3. З протоколу 01.06.2020 вбачається, що рішення прийняті членами комітету кредиторів, а не ліквідатором Наумовою О.В., тому прийняті рішення комітету кредиторів від 01.06.2020 не можуть вважатися прийнятими з порушеннями.

11.4. Ліквідатором Козієм В.Ю. направлено повідомлення про проведення зборів 09.12.2019 лише тим кредиторам, яким на момент скликання зборів не було погашено кредиторських вимог. 

За висновками суду ні Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ні Кодексом України з процедур банкрутства не надано права ліквідатору обмежувати процесуальні права кредиторів, зокрема щодо участі у комітеті кредиторів. 

11.5. Суд не прийняв до уваги рішення зборів кредиторів ТОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» від 09.12.2019, оскільки ліквідатором порушено порядок скликання зборів кредиторів.

За висновками суду, вказані обставини свідчать про те, що ліквідатором ТОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» арбітражним керуючим Козієм В.Ю. неналежно виконано обов`язки в частині скликання зборів кредиторів.

11.6. Протокол зборів кредиторів від 24.07.2020 не містить підписів усіх кредиторів, які брали участь у голосуванні. На вимогу суду ліквідатором Козієм В.Ю. не надано доказів реєстрації учасників на зборах, документів, які б свідчили про результати голосування та порядок прийняття рішень на зборах кредиторів 24.07.2020. За таких обставин суд не може встановити достовірність протоколу зборів кредиторів від 24.07.2020, оскільки загальні збори кредиторів, скликані на підставі ухвали господарського суду Львівської області від 06.07.2020, не були проведені належним чином, волевиявлення кредиторів не встановлено, переобраний комітет кредиторів, є таким, що не може братись до уваги судом через відсутність підписів кредиторів, що взяли, згідно даного протоколу, участь у голосуванні, а підписи представників, що присутні на даному документі не володіють кількістю голосів, що відображена в ході голосування.

11.7. Суд дійшов висновку, що на даний час легітимним є комітет кредиторів ТОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач», обраний станом на 30.06.2011, в подальшому з врахуванням норм Кодексу України з процедур банкрутства. 

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції від 14.12.2020 за результатами перегляду ухвали господарського суду Львівської області від 22.09.2020

12. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 вимоги апеляційної скарги ПАТ «Львівський завод Автонавантажувач»  задоволені частково.
Ухвалу Господарського суду Львівської області від 22.09.2020 у справі №5015/118/11 в частині пунктів 1, 2, 3, 4 резолютивної частини - скасовано.
Прийнято нове рішення, яким в задоволенні клопотання комітету кредиторів ТОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» від 08.07.2020 про дострокове припинення повноважень ліквідатора Козія В.Ю., заяви ПрАТ «ВНК Розточчя СТ» від 08.07.2020 та заяви ТОВ «Львівські заводи автомобілебудування» від 08.07.2020 про відсторонення ліквідатора у справі №5015/118/11 про банкрутство ТОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» відмовлено. 

13. Постанова, у частині скасування пунктів 1, 2, 3, 4 резолютивної частини ухвали від 22.09.2020, мотивована тим, що у зборах кредиторів брали участь представники кредиторів, які постійно беруть участь в судових засіданнях у справі № 5015/118/11, учасники справи про банкрутство у своїх письмових скаргах, запереченнях, поясненнях, не заперечували своєї участі у засіданні зборів кредиторів 24.07.2020, скликаному арбітражним керуючим Козієм В.Ю. на вимогу ухвали суду від 01.07.2020.
За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що місцевий господарський суд безпідставно не взяв до уваги протокол засідання зборів кредиторів від 24.07.2020 та безпідставно вважав легітимним склад комітету кредиторів, визначений у червні 2011 року. 

Короткий зміст вимог касаційної скарги на постанову суду апеляційної інстанції від 14.12.2020

14. Не погоджуючись з постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 (за результатами перегляду ухвали Господарського суду Львівської області від 22.09.2020) та постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 (за результатами перегляду ухвали Господарського суду Львівської області від 05.08.2020) Уповноважена особа учасників боржника - ТОВ «ЛЗА» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою про скасування постанов Західного апеляційного господарського від 14.12.2020 у справі №5015/118/11, з вимогою прийняти нове судове рішення, яким залишити в силі ухвалу Господарського суду Львівської області від 22.09.2020 та ухвалу господарського суду Львівської області  від 05.08.2020 у справі № 5015/118/11.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

15. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи                                      №5015/118/11 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя -                Погребняк В.Я., суддя - Васьковський О.В., суддя - Огороднік К.М., що підтверджується протоколом раніше визначеного складу суду від 22.01.2021.

16. У зв`язку з відпусткою суддів Васьковського О.В. та Огородніка К.М. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи                                      №5015/118/11 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя -                Погребняк В.Я., суддя - Банасько О.О., суддя - Білоус В.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2021.

17. Ухвалою Верховного Суду від 10.03.2021 відкрито касаційне провадження у справі № 5015/118/11 Господарського суду Львівської області за касаційною скаргою ТОВ «Львівські заводи автомобілебудування» як уповноваженої особи учасників боржника ТОВ «УК «Львівський Автонавантажувач» на постанови Західного апеляційного господарського від 14.12.2020 у справі № 5015/118/11;
зупинено провадження у справі № 5015/118/11 за касаційною скаргою ТОВ «Львівські заводи автомобілебудування» як уповноваженої особи учасників боржника ТОВ «УК «Львівський Автонавантажувач» на постанови Західного апеляційного господарського від 14.12.2020 у справі №5015/118/11 до розгляду палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/3369/19 арбітражного керуючого Шаматріна Є.М. на постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.04.2020 (за результатами перегляду ухвали Господарського суду Харківської області від 17.12.2019 за результатами попереднього засідання та затвердження реєстру вимог кредиторів) та на постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.04.2020 (за результатами перегляду ухвали Господарського суду Харківської області від 09.01.2020 про відсторонення арбітражного керуючого Шаматріна Є.М. від виконання повноважень розпорядника майна та призначення розпорядником майна боржника у справі         арбітражного керуючого Тризну О.В.).

18. Ухвалою Верховного Суду  від 26.07.2021 поновлено касаційне провадження у справі № 5015/118/11 за касаційною скаргою ТОВ «ЛЗА» як уповноваженої особи учасників боржника ТОВ «УК «Львівський Автонавантажувач» на постанови Західного апеляційного господарського від 14.12.2020;
судове засідання призначено на 02.09.2021 о 15:30 у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6 в залі судових засідань №330.

19. У зв`язку з відпусткою судді Білоуса В.В. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №5015/118/11 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Банасько О.О., суддя - Васьковський О.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2021.

20. Ухвалою Верховного Суду від 31.08.2021 Клопотання ТОВ «ЛЗА» про проведення судового засідання дистанційно у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку "EasyCon" - задоволено.

21. Ухвалою Верховного Суду від 02.09.2021 відкладено розгляд касаційної скарги ТОВ «ЛЗА» на постанови Західного апеляційного господарського від 14.12.2020 у справі № 5015/118/11, судове засідання призначено на 16.09.2021.

22. Ухвалою Верховного Суду від 10.09.2021 Клопотання ТОВ «ЛЗА» про проведення судового засідання дистанційно у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку "EasyCon" - задоволено.

23. 15.09.2021 до Верховного Суду від ліквідатора ТОВ «УК «Львівський Автонавантажувач» надійшли пояснення з запереченнями проти вимог та доводів касаційної скарги.

24. Ухвалою Верховного Суду від 16.09.2021 відкладено розгляд касаційної скарги ТОВ «ЛЗА» на постанови Західного апеляційного господарського від 14.12.2020 у справі № 5015/118/11, судове засідання призначено на 12.10.2021. Витребувано з Господарського суду Львівської області всі матеріали справи                             № 5015/118/11 за заявою ТОВ «Укравтозапчастина» про банкрутство ТОВ «УК «Львівський Автонавантажувач».

25. З урахуванням положень Закону України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами), Верховний Суд дійшов висновку за можливе розглянути справу № 5015/118/11 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав. 

26. Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання (12.10.2021) від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом касаційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні 12.10.2021.

27. Представник ТОВ «ЛЗА» в засіданні суду (у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку "EasyCon") повністю підтримав вимоги касаційної скарги за доводами викладеними в ній. Просив Суд постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 (за результатами перегляду ухвали Господарського суду Львівської області від 22.09.2020) та постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 (за результатами перегляду ухвали Господарського суду Львівської області від 05.08.2020) у цій справі скасувати, прийняти нове судове рішення, яким залишити в силі ухвалу Господарського суду Львівської області від 22.09.2020 та ухвалу господарського суду Львівської області  від 05.08.2020 у справі № 5015/118/11.

28. ОСОБА_1 в судовому засіданні 12.10.2021 (у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку "EasyCon") проти вимог та доводів скаржника заперечив з підстав їх необґрунтованості, просив оскаржені судові рішення залишити без змін.

29. Інші учасники провадження у справі у судове засідання повноважених представників не направили. Про дату, час та місце розгляду касаційної скарги учасники справи були повідомлені належним чином. Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників судового процесу, які не з`явились. 

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника
(ТОВ «ЛЗА»)

28. В обґрунтування вимог касаційної скарги заявник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій прийнято судові рішення без врахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03.04.2018 у справі № 910/3353/16, від 25.11.2020 у справі № 922/2144/16, від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, постанові від 08.10.2020 у справі № 910/7980/18, від 19.11.2020 у справі № 908/2755/19, від 19.04.2018 у справі № 902/245/16 та постанові Вищого господарського суду України від 20.09.2017 у справі № 913/40/13-г.

29. Скаржник в частині оскарження одночасно постанови Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020  (за результатами перегляду ухвали Господарського суду Львівської області від 22.09.2020) та постанови Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 (за результатами перегляду ухвали Господарського суду Львівської області від 05.08.2020) послався на приписи частини 2 статті 304 ГПК України та частину 3 статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Доводи арбітражного керуючого
(Козій В.Ю.)

30. Арбітражний керуючий у письмових поясненнях від 14.09.2021 доводить:
- жодна норма закону не забороняла арбітражному керуючому Козію В.Ю., як ліквідатору, здійснювати погашення вимог кредиторів, які включені до реєстру вимог кредиторів;
- дотримання ліквідатором подання форм звітності підтверджена актом перевірки головного управління юстиції у Львівській області від 21.01.2019;
- під час дії арбітражного керуючого Козія В.Ю., як ліквідатора боржника у справі, на підставі результатів з технічної інвентаризації нерухомого майна, загальна площа цього нерухомого майна збільшилась порівняно із первинним більше як на 1261,3 м.кв.;
- порушення строків ліквідаційної процедури не може бути самостійною підставою для усунення ліквідатора достроково;
- жодною нормою КУзПБ не передбачено ведення реєстру присутніх на зборах кредиторів чи засіданні у комітету кредиторів.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

31. Відповідно до вимог частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Розгляд касаційної скарги в частині оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 (за результатами перегляду ухвали Господарського суду Львівської області від 22.09.2020, щодо питання відсторонення арбітражного керуючого Козія В.Ю. від виконання повноважень ліквідатора)

32. Оцінивши доводи касаційної скарги в частині оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про закриття касаційного провадження у цій частині з огляду на таке.

33. Ключовим питанням в цьому випадку є встановлення можливості  оскарження в порядку частини третьої статті 9 КУзПБ постанови Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 (за результатами перегляду ухвали Господарського суду Львівської області від 22.09.2020, якою зокрема відсторонено арбітражного керуючого Козія Володимира Юрійовича від виконання повноважень ліквідатора у справі про банкрутство ТОВ «УК «Львівський Автонавантажувач»), як такої, що включена до касаційної скарги на постанову апеляційного суду про закриття провадження у справі за позовом ТОВ «ЛЗА» про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги (за результатами перегляду ухвали суду першої інстанції від 05.08.2020), яка самостійно оскаржується. 

34. Для вирішення цього питання колегія суддів бере до уваги висновки судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладені у постанові Верховного Суду від 20.05.2021 у справі № 922/3369/19. 

34.1. Згідно з висновком судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, зробленим у постанові від 20.05.2021 у справі № 922/3369/19, наведений в частині третій статті 9 КУзПБ перелік судових рішень, що підлягають касаційному оскарженню окремо, є вичерпним, і тому подання касаційних скарг на інші судові рішення (тобто відсутні у вказаному переліку) виключає можливість здійснення касаційного провадження за такими скаргами.

34.2. Водночас, абзацом 2 частини третьої статті 9 КУзПБ передбачено, що скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню окремо, можуть включатися до касаційної скарги на ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню.

34.3. Аналіз змісту абзацу 2 частини третьої статті 9 КУзПБ у сукупності з іншими частинами статті 9 та статті 7 Кодексу дає підстави для висновку про те, що необхідними умовами застосування процесуальної можливості включення скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню окремо до касаційної скарги на ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню, є такі умови (але не виключно, тільки в межах доводів і вимог цієї касаційної скарги):

34.4. Судовими рішеннями, що підлягають касаційному оскарженню в порядку абзацу 2 частини третьої статті 9 КУзПБ можуть бути тільки постанови апеляційного господарського суду, з них первісний/основний об`єкт касаційного оскарження - постанова апеляційного господарського суду, прийнята за результатами оскарження ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню та щонайменше одна постанова апеляційного господарського суду, прийнята за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню окремо в касаційному порядку.

34.5. Процесуальна можливість спільного касаційного оскарження в порядку абзацу 2 частини третьої статті 9 КУзПБ внаслідок включення скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню окремо до касаційної скарги на ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню може бути застосована тільки щодо касаційного оскарження тих судових рішень (постанов апеляційного господарського суду) у процедурі банкрутства, які стосуються не вирішення спорів, а розв`язання специфічних питань, притаманних саме процедурам банкрутства (перша група судових рішень за висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі № 918/335/17).

34.6. КУзПБ не передбачає процесуальну можливість включення скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал, рішень господарського суду в порядку статті 7 КУзПБ за результатами розгляду заяв (в порядку позовного провадження) у межах справи про банкрутство (друга група судових рішень за висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі № 918/335/17) до касаційної скарги на ті ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню в порядку частини третьої статті 9 КУзПБ (перша група судових рішень за висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі № 918/335/17), і навпаки. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 924/549/19.

35. Як про це зазначено у пункті 1 цієї Постанови, провадження у справі                      № 5015/118/11 здійснюється на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою місцевого суду від 15.07.2011 про визнання боржника банкрутом, відтак до оцінки спірних правовідносин у цій справі мають застосовуватися положення Закону про банкрутство (у відповідній редакції), проте процесуальні дії, зокрема, щодо оскарження судових рішень у справі, після введення в дію Кодекс України з процедур банкрутства (21.10.2019) мають вчинятися в порядку зазначеного КУзПБ.

36. З касаційної скарги Уповноваженої особи учасників боржника ТОВ «ЛЗА» вбачається, що скаржником до касаційної скарги на постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 про закриття провадження у справі за позовом ТОВ «ЛЗА» про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги (за результатами перегляду  ухвали суду першої інстанції від 05.08.2020) - основна, первісна касаційна скарга, включено (приєднано) скаргу на постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 (щодо відсторонення арбітражного керуючого).

37. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі                      № 918/335/17 зробила висновок про те, що судові рішення у процедурі банкрутства можна поділити на дві групи:

1) Одна з них стосується не вирішення спорів, а розв`язання специфічних питань, притаманних саме процедурам банкрутства, тобто непозовному провадженню: про відкриття провадження у справі про банкрутство, про припинення дії мораторію щодо майна боржника, про закриття провадження у справі про банкрутство, про затвердження плану санації, про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, про призначення (розумій також і відсторонення) керуючого санацією, ліквідатора тощо.
2) Друга група стосується виключно вирішення спорів. До неї належать судові рішення щодо розгляду спорів, у межах справи про банкрутство, стороною в яких є боржник. Такі спори розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні. Хоча вони вирішуються тим судом, який відкрив провадження у справі про банкрутство, ці спори не стосуються непозовного провадження, яке врегульоване Кодексом України з процедур банкрутства, а тому регламентуються правилами про позовне провадження, встановленими у Господарському процесуальному кодексі України.

38. Порядок оскарження судових рішень у процедурах банкрутства врегульовано статтею 9 КУзПБ (перша група судових рішень), а для спорів, які вирішуються в межах справи про банкрутство відповідно до статті 7 КУзПБ  - статтями 255, 287 ГПК України.
Така правова позиція неодноразово висловлювалась у судових рішеннях Верховного Суду, зокрема у постановах від 05.04.2021 у справі № 4/5007/33-Б-11, від 06.05.2021 у справі 910/2526/14, від 18.05.2021 у справі № 924/549/19, від 19.05.2021 у справі № 925/236/15.

39. Відтак, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що ухвала Господарського суду Львівської області від 05.08.2020 та постанова Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020  (прийняті за результатами розгляду позовної заяви Уповноваженої особи учасників боржника - ТОВ «ЛЗА» від 26.11.2019 про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги №03/11 від 15.11.2017 та №  05/12 від 20.12.2018) належать до другої групи судових рішень (пункт 37, 2)) та мають оскаржуватися в порядку статті 7 КУзПБ (чинній на момент оскарження), а ухвала Господарського суду Львівської області від 22.09.2020 та постанова Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 (щодо питання відсторонення арбітражного керуючого) - до першої групи судових рішень, можливість/неможливість оскарження яких встановлена приписами статті 9 КУзПБ (чинній на момент оскарження).

40. КУзПБ не передбачає процесуальну можливість включення скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал, рішень господарського суду в порядку статті 7 КУзПБ за результатами розгляду заяв (в порядку позовного провадження) у межах справи про банкрутство (друга група судових рішень за висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі № 918/335/17) до касаційної скарги на ті ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню в порядку частини 3 статті 9 КУзПБ (перша група судових рішень за висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі № 918/335/17), і навпаки.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 924/549/19.
Така ж правова позиція підтримана Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 20.05.2021 у справі № 922/3369/19.

41. При вирішенні питання наявності підстав для відкриття касаційного провадження за касаційними скаргами на судові рішення, визначені абзацом першим частини третьої статті 9 КУзПБ, до яких включені/приєднані скарги на постанови апеляційного суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, які не підлягають оскарженню у касаційному порядку окремо, слід враховувати і таке.
По-перше, як скарга на судові рішення, які за приписами статті 9 КУзПБ підлягають оскарженню, так і включена/приєднана до неї скарга на судові рішення, які за приписами статті 9 КУзПБ не підлягають оскарженню окремо, мають відповідати вимогам процесуального Закону щодо прийнятності, зокрема статтям 289, 290, 291 ГПК України.
По-друге, скарга на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку, може бути включена/приєднана, в порядку абзацу 2 частини третьої статті 9 КУзПБ до основної скарги на судові рішення, найбільш наближені за датою прийняття (за можливістю). Касаційна скарга на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку окремо, у разі пропуску строку на касаційне оскарження, визначеного приписами статті 288 ГПК України, має містити клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з вмотивованим обґрунтуванням такого пропуску та підстав включення скарги на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, до основної скарги. Ця умова справедлива і для касаційної скарги на постанову апеляційного господарського суду, що може бути оскаржена окремо.
По-третє, судові рішення за скаргою на судові рішення, які за приписами статті 9 КУзПБ підлягають оскарженню, так і включеної/приєднаної до неї скарга на судові рішення, які за приписами статті 9 КУзПБ не підлягають оскарженню окремо, повинні бути (як правило)   сутнісно (змістовно, логічно)   поєднані підставами і доводами, стосуватися прав і охоронюваних законом інтересів особи, щодо якої прийняте судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню окремо.

42. Беручи до уваги викладене вище, судова колегія дійшла висновку про закриття касаційного провадження в частині оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 у справі № 5015/118/11 (в задоволенні клопотання комітету кредиторів ТОВ «УК «Львівський Автонавантажувач» від 08.07.2020 про дострокове припинення повноважень ліквідатора Козія В.Ю., заяви ПрАТ «ВНК Розточчя СТ» від 08.07.2020 та заяви ТОВ «ЛЗА» від 08.07.2020 про відсторонення ліквідатора у цій справі арбітражного керуючого Козія В.Ю. - відмовлено), оскільки у цьому випадку судові рішення відносяться до різних груп судових рішень (пункт 37 цієї постанови), а також не поєднані сутнісно (змістовно, логічно) підставами і доводами, з огляду на наступне.

42.1. Постанова Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020, якою скасовано ухвалу Господарського суду Львівської області від 22.09.2020 у справі № 5015/118/11 (в частині пунктів 1, 2 ,3, 4 резолютивної частини), що прийнята за результатом розгляду клопотання комітету кредиторів ТОВ «УК «Львівський Автонавантажувач» від 08.07.2020 про дострокове припинення повноважень ліквідатора Козія В.Ю., заяви ПрАТ «ВНК Розточчя СТ» від 08.07.2020 та заяви ТОВ «ЛЗА» від 08.07.2020 про відсторонення ліквідатора у цій справі арбітражного керуючого Козія В.Ю.

42.2. Постанова Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020, якою  скасовано ухвалу Господарського суду Львівської області від 05.08.2020 (прийняту за результатами розгляду позовної заяви Уповноваженої особи учасників боржника - ТОВ «ЛЗА» від 26.11.2019 про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги №03/11 від 15.11.2017, укладеного між Приватним підприємством «Фірма «Галич-Кабель» та ФОП Гаврилюком Олександром Романовичем та про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги № 05/12 від 20.12.2018, укладеного між Приватним підприємством «Мібул» та ФОП Гаврилюком Олександром Романовичем) та закрито провадження у справі №5015/118/11 за позовом Уповноваженої особи учасників боржника - ТОВ «ЛЗА» від 26.11.2019.

42.3. Як вбачається з матеріалів справи та змісту означених документів, клопотання комітету кредиторів ТОВ «УК «Львівський Автонавантажувач» від 08.07.2020 про дострокове припинення повноважень ліквідатора Козія В.Ю., заяви ПрАТ «ВНК Розточчя СТ» від 08.07.2020 та ТОВ «ЛЗА» від 08.07.2020 про відсторонення ліквідатора у цій справі арбітражного керуючого Козія В.Ю. та позовна заява Уповноваженої особи учасників боржника - ТОВ «ЛЗА» від 26.11.2019 - по суті не поєднані ні суб`єктами звернення, ні доводами, ні підставами звернення.

43. Верховний Суд зазначає, що положення статей 287 та 296 ГПК України, не передбачають закриття касаційного провадження з вище наведених підстав, однак, у разі здійснення касаційного перегляду постанови Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 (про відмову у задоволенні клопотання комітету кредиторів ТОВ «УК «Львівський Автонавантажувач» від 08.07.2020 про дострокове припинення повноважень ліквідатора Козія В.Ю., заяви ПрАТ «ВНК Розточчя СТ» від 08.07.2020 та заяви ТОВ «ЛЗА» від 08.07.2020 про відсторонення ліквідатора у цій справі арбітражного керуючого Козія В.Ю.) у справі №5015/118/11, суд касаційної інстанції буде діяти не як "суд встановлений законом" в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

Щодо касаційної скарги на постанову Західного апеляційного господарського суду 14.12.2020 (за результатами перегляду ухвали Господарського суду Львівської області від 05.08.2020)

44. Предметом касаційного перегляду є постанова Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020, якою закрито провадження у справі №5015/118/11 за позовом ТОВ «Львівські заводи автомобілебудування» до відповідача ФОП Гаврилюка О.Р. про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги, відкрите в межах справи про банкрутство ТОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач».

45. Закриваючи провадження у вказаній частині, суд апеляційної інстанції виходив з того, що розгляд позовних вимог у спорі, в якому боржник приймає участь в іншому правовому статусі, ніж сторона такого спору, має здійснюватися поза межами справи про банкрутство такого боржника, тобто в окремому позовному провадженні. 
При цьому, суд апеляційної інстанції послався на правову позицію Верховного Суду у справі № 910/22604/15 (постанова від 13.10.2020), та приписи статей 1, 7 КУзПБ, статей 41, 45, пункт 1 частини 3 статті 277 ГПК України.

46. 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства № 2597-VIII від 18.10.2018, який поширює свою дію на подальший розгляд справ про банкрутство незалежно від дати порушення (відкриття) провадження у таких справах, за винятком справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації (пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу).

З дня введення в дію Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (Відомості Верховної Ради України, 1992, №31, ст. 440 із наступними змінами).

Тобто, перехід від регулювання, передбаченого Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», до регулювання згідно з КУзПБ, здійснюється негайно (безпосередня дія як спосіб дії в часі нормативно-правових актів) шляхом здійснення подальшого розгляду справ про банкрутство відповідно до положень цього Кодексу.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 924/159/14, від 11.08.2020 у справі № 904/3457/19 та від 27.08.2020 у справі № 904/4928/17.
47. Предметом судового розгляду є позовом ТОВ «Львівські заводи автомобілебудування», який є уповноваженою особою боржника (ТОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач», до відповідача (кредитора у справі) ФОП Гаврилюка О.Р. про визнання недійсним договорів відступлення прав вимог, у яких банкрут виступає боржником за основними зобов`язаннями.

48. Як це було встановлено вище (пункт 39 цієї Постанови), ухвала Господарського суду Львівської області від 05.08.2020 та постанова Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020  (прийняті за результатами розгляду позовної заяви Уповноваженої особи учасників боржника - ТОВ «ЛЗА» від 26.11.2019 про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги №03/11 від 15.11.2017 та №05/12 від 20.12.2018) належать до другої групи судових рішень (пункт 37, 2)), розгляд такого позову регламентується правилами про позовне провадження, встановленими у Господарському процесуальному кодексі України.

49. Згідно з частиною 1 статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 

50. Під час розгляду господарських спорів судам необхідно врахувати положення частини 3 статті 3 ГПК України, якою визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. 

51. Частиною 1 статті 14 ГПК України визначено принцип диспозитивності у господарському судочинстві, суть якого полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

52. За змістом частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Застосування конкретного способу захисту прав та законних інтересів залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

53. Звернення до господарського суду із позовною заявою/заявою, скаргою із зазначенням вимог та підстав такого звернення є реалізацією права особи на судовий захист та за своєю правовою природою є процесуальною дією в розумінні частини 3 статті 3 ГПК України, що зумовлює обов`язок суду розглянути спір із застосуванням до спірних правовідносин процесуального закону, чинного на дату звернення відповідної особи до суду та розгляду її позовних вимог. 
54. КУзПБ передбачає особливості розгляду справ про банкрутство, частина 2 статті 7 названого Кодексу визначає підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника, як сторони у такому спорі, в межах справи про банкрутство. В такий спосіб законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. 
При цьому, таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача. Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства. 
Розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц, від 18.02.2020 у справі № 918/335/17, постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 921/557/15-г/10, від 06.02.2020 у справі № 910/1116/18).

55. Водночас, у цій справі апеляційний господарський суд, пославшись на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від13.10.2020 у справі №910/22604/15, вказав на те, що розгляд позовних вимог у спорі, в якому боржник приймає участь в іншому правовому статусі, ніж сторона такого спору, має здійснюватися поза межами справи про банкрутство такого боржника, тобто в окремому позовному провадженні. 
Суд першої інстанції, ухваливши судове рішення у справі за позовом ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування», який є уповноваженою особою боржника, до відповідача кредитора у справі ФОП Гаврилюка О.Р. про визнання недійсним договорів відступлення прав вимог, у яких банкрут виступає боржником за зобов`язаннями, тобто, не є стороною спору, порушив вимоги ст. 7 КУзПБ, незалежно від результату розгляду спору.

56. Колегія суддів Касаційного господарського суду вважає передчасним висновок апеляційного господарського суду про наявність підстав для закриття провадження за позовом ТОВ «Львівські заводи автомобілебудування», який є уповноваженою особою боржника (ТОВ «УК «Львівський Автонавантажувач»), до відповідача кредитора у справі ФОП Гаврилюка О.Р. про визнання недійсним договорів відступлення прав вимог, у яких банкрут виступає боржником за основними зобов`язаннями.

57. У відповідності до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

58. Процесуальні повноваження суду апеляційної інстанції визначені статтею 275 ГПК України, відповідно до якої, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

59. Відповідно до частини 1 статті 278 ГПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених  статтями 226 та 231 цього Кодексу.

60. За приписами статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо:
1) спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства;
2) відсутній предмет спору;
3) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу;
4) позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом;
5) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до міжнародного комерційного арбітражу або третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана;
6) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;
7) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

61. Порушення правил юрисдикції господарських судів, визначних статтями 20-23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина 2 статті 278 ГПК України). 

Господарський процесуальний кодекс України визначає предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів (статті 20-23 ГПК України), інстанційну юрисдикцію (статті 24 -26 ГПК України) та територіальну юрисдикцію (підсудність) (статті 27 -31 ГПК України).

62. У цій справі суд апеляційної інстанції:

- не встановив порушень правил предметної та/або суб`єктної юрисдикції господарських судів (див. висновок вище);

- не навів підстав, передбачених статтею 231 ГПК України, що б мало наслідком скасування судового рішення із закриттям провадження, не вказав у відповідності до якого пункту частини 1 цієї статті, якою передбачені підстави для закриття провадження у справі, провадження у справі підлягає закриттю, хоча це має важливе значення для подальшої реалізації заявником свого права на судовий захист (зокрема у разі закриття провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України має бути застосовано сукупно частина 2 статті 231 та частина 4 статті 278 ГПК України);

- як наслідок, обмежившись констатацією порушення судом першої інстанції вимог статті 7 КУзПБ, не розглянув апеляційну скаргу по суті, не здійснив перегляд справи і не перевірив законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

63. При цьому, колегія суддів касаційної інстанції вважає необхідним зауважити на тому, що апеляційний господарський суд приймаючи до уваги правові позиції Верховного Суду у справі № 910/22904/15 (постанова від 13.10.20), не звернув уваги на суб`єктний склад учасників у цій справі, зокрема щодо позивача.

63.1.  За приписами статті 41 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи. При розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У справах про оскарження рішення третейського суду та про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду учасниками справи є учасники третейського розгляду, а також особи, які не брали участі у третейському розгляді, якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та (або) обов`язки.

63.2. У справах про банкрутство склад учасників справи визначається Законом про банкрутство (частина п`ята статті 41 ГПК України).
63.3. З 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства, у пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень якого визначено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до його положень.

Проте із втратою чинності Законом про банкрутство відповідних змін до ГПК України стосовно спеціального законодавчого акта з питань банкрутства внесено не було.

Отже, як вже зазначав Верховний Суд, зокрема у постанові від 16.07.2020                          № 910/4475/19, при застосуванні судом норм ГПК України, які містять посилання на Закон про банкрутство, що втратив чинність, з урахуванням частини третьої статті 3 ГПК України та пункту 3 Рішення Конституційного Суду України від 03.10.1997 № 4-зп, за відповідним посиланням з 21.10.2019 застосовуються саме норми КУзПБ.
63.4. Засновники (учасники, акціонери) боржника як власники корпоративних прав (частки у статутному капіталі (майні), акцій, права на вклад до статутного капіталу) з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство за загальним правилом не беруть у ній безпосередньої участі, проте не втрачають корпоративних прав та інтересів у цій справі, в тому рахунку через субсидіарну відповідальність, а також, зокрема стосовно відновлення платоспроможності боржника або отримання майна, що залишилося після задоволення вимог кредиторів та ліквідації банкрута.

63.5. Водночас, оцінюючи обрані засновниками (учасниками, акціонерами) боржника форми та способи захисту їх інтересів у справі про банкрутство судам слід виходити як зі змісту спеціальних норм Закону про банкрутство, так і принципу "неможливості ототожнення юридичної особи та її членів" та враховувати актуальні правові висновки щодо реалізації цієї домінанти, викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17, від 15.10.2019 у справі № 905/2559/17, від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16, постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі               № 910/13643/19.

63.6. Частиною п`ятою статті 41 Закону про банкрутство передбачено, що під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника-юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями. Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані тільки для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Законом.

Такі ж самі приписи містить частина друга статті 61 КУзПБ, який вступив в дію з 21.10.2019, положення якої щодо субсидіарної відповідальності є аналогічні змісту частини п`ятої статті 41 Закону про банкрутство (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 916/1105/16).

63.7. Ці спеціальні положення кореспондуються з приписами частини першої статті 619 ЦК України, 215 ГК України та у сукупності регламентують порядок покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його засновників (учасників, акціонерів), що втілено в актуальній правовій позиції щодо можливості подання ліквідатором заяви про покладення субсидіарної відповідальності не раніше ніж після завершення реалізації об`єктів ліквідаційної маси та розрахунків з кредиторами на підставі вчинення такої реалізації у ліквідаційній процедурі, яка викладена Верховним Судом у постановах від 10.06.2020 у справі № 911/3513/16, від 17.06.2020 у справі  № 923/590/18, від 14.07.2020 у справі № 904/6379/16). 
63.8. Попри певні обмеження корпоративних прав (відповідно до частин п`ятої, восьмої статті 22, частини четвертої статті 28, частини першої статті 38 Закону про банкрутство та частин п`ятої, сьомої статті 44, частини четвертої статті 50, частини першої статті 60 КУзПБ), у засновників (учасників, акціонерів) боржника на усіх етапах провадження зберігаються щонайменше майнові інтереси стосовно боржника, в тому числі специфічного характеру, що виникають саме у зв`язку з банкрутством боржника.

64. Наведеного вище суд апеляційної інстанції не врахував та не надав належної правової оцінки суб`єктному складу спору, встановленню порушеного права позивача та обраному способу захисту.
65. Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини. Воно передбачене у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною.
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вважають здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. 
У своїй практиці ЄСПЛ наголошує на тому, що право кожного на судовий розгляд справи означає як право особи звернутися до суду, так і право на те, що її справа буде розглянута та вирішена судом. 

65.1. Так, у пункті 52 рішення «Меньшакова проти України» (заява № 377/02) від 08.04.2010 ЄСПЛ виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду: Суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою ЄСПЛ, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (пункт 25 рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (заява № 48778/99).

65.2. ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року). 

65.3. У пункті 40 рішення від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» ЄСПЛ наголосив що, відповідно до усталеного прецедентного права, п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення від 27.08.1991 у справі «Філіс проти Греції» (Philis v. Greece), пункт 59).

65.4. У справі «Пелевін проти України» ЄСПЛ вказав, що держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями ст. 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (рішення у справі "Делкурт проти Бельгії", від 17.01.1970, пункт 25).

66. Закриття провадження за позовом ТОВ «Львівські заводи автомобілебудування», який є уповноваженою особою боржника (ТОВ «УК «Львівський Автонавантажувач»), до відповідача кредитора у справі - ФОП Гаврилюка О.Р. про визнання недійсним договорів відступлення прав вимог, у яких банкрут виступає боржником за основними зобов`язаннями, у справі №925/1342/14 може створити невиправдані перешкоди та обмеження у доступі до правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Щодо суті касаційної скарги

67. З огляду на викладене, колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи скаржника про допущені судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

68. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

69. За змістом приписів статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.
70. Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги ТОВ «Львівські заводи автомобілебудування», скасування постанови Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 та направлення справи № 5015/118/11 у скасованій частині на новий апеляційний розгляд до  Західного апеляційного господарського суду.

71. Під час нового розгляду справи апеляційному господарському суду слід взяти до уваги наведене в цій постанові і, в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством, прийняти законне рішення.
Щодо судових витрат

72. Оскільки справа направляється на новий розгляд до апеляційного господарського суду, розподіл судових витрат буде здійснено за результатами вирішення спору у порядку, визначеному ст. 129 ГПК України.
Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 310, 315 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,- 
                   
ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські заводи автомобілебудування» в частині оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 у справі № 5015/118/11 (про відмову у задоволенні клопотання комітету кредиторів ТОВ «УК «Львівський Автонавантажувач» від 08.07.2020 про дострокове припинення повноважень ліквідатора Козія В.Ю., заяви ПрАТ «ВНК Розточчя СТ» від 08.07.2020 та заяви ТОВ «ЛЗА» від 08.07.2020 про відсторонення ліквідатора у цій справі арбітражного керуючого Козія В.Ю.) - закрити.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські заводи автомобілебудування» на постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 (щодо закриття провадження у справі №5015/118/11 за позовом ТОВ «Львівські заводи автомобілебудування» до відповідача ФОП Гаврилюка О.Р. про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги) у справі  № 5015/118/11 задовольнити частково.

3. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 (щодо закриття провадження у справі № 5015/118/11 за позовом ТОВ «Львівські заводи автомобілебудування» до відповідача ФОП Гаврилюка О.Р. про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги)  у справі  № 5015/118/11 скасувати.

4. Справу № 5015/118/11 у скасованій частині передати на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                В.Я. Погребняк

Судді                                                                                          О.О. Банасько

                                                                                          О.В. Васьковський