П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/8689/20	
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Турецької І.О.,
суддів – Стас Л.В., Шеметенко Л.П.
за участі секретаря – СкоріноїТ.С.

представника апелянта – адвоката Фоміна А. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та скасування п. п. 1-2 наказу

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі – В/ч НОМЕР_1 ) в якому просив:
-          визнати протиправними дії щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця військової служби за контрактом командира 3-ї роти охорони, лейтенанта ОСОБА_1 ;
-          скасувати пункт 1 наказу командира В/ч НОМЕР_1 від 02.06.2020 №68 «Про результати службового розслідування за фактом розукомплектування автомобільної техніки 3-ї роти охорони», в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення, відповідно до пункту «б» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, на військовослужбовця військової служби за контрактом командира 3-ї роти охорони, лейтенанта ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани;
-          скасувати пункт 2 наказу командира В/ч НОМЕР_1 від 02.06.2020 №68 «Про результати службового розслідування за фактом розукомплектування автомобільної техніки 3-ї роти охорони», яким притягнуто до повної матеріальної відповідальності військовослужбовця військової служби за контрактом командира 3-ї роти охорони, лейтенанта ОСОБА_1 , згідно з Законом України «Про повну матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 31.10.2019 року та згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовуються винними особами у кратному співвідношенні до його вартості» від 02.11.1995 №880 та за довідкою розрахунком №1182 від 27.05.2020 року перерахованої нестачі у трикратному розмірі на суму – 15  688,80 грн.

Обґрунтування позову складається з такого.
Так, позивач указує, що під час проведення службового розслідування відповідачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_1 порушень, які відображені в матеріалах службового розслідування.
На думку позивача, В/ч НОМЕР_1 , при проведенні службового розслідування, не встановила наявності причинно-наслідкового зв`язку між виявленими порушеннями та діями ОСОБА_1 .
Наведене виразилося в тому, що розукомплектування автомобільної техніки є результатом діяльності посадових осіб В/ч НОМЕР_1 , які проходили військову службу до нього. Окрім того, як указує позивач,  із грудня 2018 року він перебував у відрядженні за наказом командира  В/ч НОМЕР_1 , а у період з 23.09.2019 по 28.01.2020 перебував на лікарняному та взагалі не виконував своїх посадових обов`язків за посадою.
На переконання позивача, обов`язок визначити матеріально-відповідальну особу за військовою технікою, в період знаходження його у відрядження, покладено на командира В/ч НОМЕР_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року, ухваленого за правилами загального позовного провадження, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що за командиром третьої роти охорони В/ч НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_1 була закріплена певна автомобільна техніка та позивач був визначений матеріально-відповідальною особою.
Як установив суд першої інстанції, позивач не надав доказів передачі справ та техніки на час його відсутності на службі або перебування у відрядженні іншій відповідальній особі.
Суд не погодився з позицією позивача, що вина у спричиненні збитків В/ч НОМЕР_1 повинна бути покладена на  командира військової частини, оскільки останній не виконав свій обов`язок  та на час його відрядження не визначив відповідальну особу за збереження автомобільної техніки. Свій висновок суд першої інстанції мотивував тим, що позивач, здійснюючи повне керівництво ротою, повинен був порушити перед командиром В/ч НОМЕР_1  питання про призначення такої відповідальної особи та вибуваючи у відрядження  передати їй свої справи.
Виходячи зі встановлених обставин справи та Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі – Статут внутрішньої служби), суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, у зв`язку зі своєю недбалістю, винний у розукомплектуванні автомобільної техніки.
Перевіряючи доводи позивача, що розукомплектування автомобільної техніки є результат діяльності колишніх посадових осіб В/ч НОМЕР_1 та виникли не під час виконання ним обов`язків на посаді командира 3-ї роти охорони, суд першої інстанції указав, що за фактом зникнення деталей та приладів  на автомобільній техніці 3-ї роти, відповідальність була розмежована між бувшим командиром 3-ї роти охорони капітана ОСОБА_2 та лейтенантом ОСОБА_1 ..

Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву.

ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.

Зміст апеляційної скарги повторює доводи позову щодо яких судом першої інстанції була надана правова оцінка.
Вважаючи, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку фактичним обставинам справи, оскільки неправильно застосував норми матеріального права, скаржник, наполягає на наявність підстав для скасування судового рішення.
Так, судом неправомірно не прийнято до уваги обставини розукомплектування автомобільної техніки ще до призначення його на посаду командира роти та обставини подання ним рапортів щодо проведення з цього приводу службового розслідування.
Скаржник наголошує, що службовим розслідуванням не встановлено, а в спірному наказі не зазначені недоліки в його діяльності, зокрема, не конкретизовані дій чи бездіяльність, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку
На думку   ОСОБА_1 , висновок суду першої інстанції про його обов`язок, у випадку вибуття у відрядження,  передати справи та майно, за яке він відповідає, іншій матеріально - відповідальній особі, не заснований на законодавстві, адже у Статуті внутрішньої служби відсутня чітка регламентація таких дій.
Є доводом скаржника також те, що він виконував наказ командира В/ч НОМЕР_1 про відрядження, а тому, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 9 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160-IX, не повинен відшкодовувати завдану шкоду.

Відповідач, скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, вказує про її необґрунтованість та просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Позиція представника В/ч НОМЕР_1 , яка відображена у відзиві на апеляцію, співпадає з позицією суду першої інстанції.
Так, зокрема, представник указує, що ОСОБА_1 , вибуваючи у відрядження, через своє недбале ставлення до виконання обов`язків за посадою командира 3-ї роти охорони, не вживав жодних заходів щодо збереження ввіреного йому майна, тобто нікому її  не передавав.

Представник апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду справи.
Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є учасником бойових дій та проходить військову службу за контрактом у В/ч НОМЕР_1 .
Сторонами не заперечується, що, відповідно до наказу від 03.01.2020 №5 за командиром третьої роти охорони В/ч НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_3 була закріплена автомобільна техніка, тобто позивач був визначений відповідальною особою за третю роту В/ч НОМЕР_1 та матеріальне забезпечення цієї роти.
06.05.2020, у ході проведення планової перевірки транспортних засобів В/ч НОМЕР_1 , встановлено розукомплектування воєнної техніки, про що складено відповідний акт №1007 від 06.05.2020 (а.с.71-72).
Далі, на підставі рапорту начальника автомобільної служби лейтенанта ОСОБА_4 від 06.05.2020 вх. №2571, з метою уточнення причин і умов, що сприяли невиконанню або неналежному виконанню вимог наказів та інших керівних документів, що негативно могло вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу військової частини, наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 06.05.2020 №132 призначено службове розслідування за фактом розукомплектування автомобільної техніки 3 роти охорони, виявленої під час планової перевірки (а.с.73-74).

За наслідками проведеного службового розслідування складено відповідний акт за фактом розукомплектування автомобільної техніки 3-ї роти, відповідно до якого встановлено, що сума деталей, яких не вистачає та приладів на автомобільній техніці 3-ї роти, під час керівництва лейтенанта ОСОБА_5 , який є матеріально-відповідальною особою, становить 15  688,80 грн. (а.с.75-83).
У ході проведення службового розслідування у позивача відбирались письмові пояснення, де він зазначив, що не знає хто розукомплектував техніку, прослідкувати за її збереження не мав можливості, у зв`язку з перебуванням у відрядженні в с. Макеєво та с. Новомиколаївка Херсонської області , а також на лікарняному.
До того ж, лейтенант ОСОБА_6 повідомив, що коли вибував у відрядження ключі та документи на техніку передав заступнику командира з озброєння – начальнику технічної частини В/ч НОМЕР_1 капітану ОСОБА_7 , сподіваючись, що він забезпечить належне збереження автомобільної техніки 3-ї роти.
Однак, капітан ОСОБА_8 пояснив, що ключі від боксів та відповідна техніка йому не передавались.
За результатами службового розслідування встановлено вину ОСОБА_5 у формі необережності та запропоновано:
за порушення вимог статей 7, 11, 12, 16, 28, 58, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», п.5.18 пп.5.18.1.1, 5.18.1.2, 5.18.1.4 наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, на військовослужбовця військової служби за контрактом командира 3-ї роти охорони, лейтенанта ОСОБА_1 , відповідно до п. «б» ст.48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, накласти дисциплінарне стягнення – догана.
Наказом командира В/ч НОМЕР_1 №68 від 02 червня 2020 року (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування за фактом розукомплектування автомобільної техніки 3-ї роти охорони» на військовослужбовця військової служби за контрактом командира 3-ї роти охорони лейтенанта ОСОБА_1 , відповідно до п. «б» ст.48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, накладено дисциплінарне стягнення – догану та притягнуто до матеріальної відповідальності за довідкою - розрахунком №1182 від 27.05.2020 перерахованої нестачі у трикратному розмірі на суму 15  688,8 грн. (а.с.14-16).

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для її задоволення, з огляду на таке.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 свідчать про те, що він не заперечує факт нестачі деталей та приладів автомобільної техніки, яка була закріплена за ним. Водночас, ОСОБА_1 вважає, що відсутній причинний зв`язок між виявленими порушеннями та його протиправними діями.
Скаржник зосереджує свою увагу на тому, що він перебував у відрядженні, а потім на лікуванні, тому його вини, в розукомплектуванні автомобільної техніки немає.

Надаючи оцінку таким доводам апеляції, колегія суддів виходить з такого.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби (далі – в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Статтею 9 Статуту внутрішньої служби встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Відповідно до ст.11 Статуту внутрішньої служби, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статуту внутрішньої служби).
Згідно із ст.26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до п. 111 Статуту внутрішньої служби командир роти (корабля 4 рангу) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність роти (корабля), за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу роти (корабля), за підтримання внутрішнього порядку і додержання заходів пожежної безпеки в роті (на кораблі), за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна роти (корабля), за успішне виконання ротою (кораблем) бойових завдань, за ведення ротного (корабельного) господарства.
Командир роти (корабля 4 рангу) підпорядковується командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти (корабля).
Згідно з п. 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир роти (корабля 4 рангу) зобов`язаний: підтримувати особовий склад роти (корабля), озброєння, бойову та іншу техніку в постійній бойовій готовності; досконало знати і вміло володіти всіма видами зброї і техніки роти, правильно їх зберігати, використовувати та особисто перевіряти їх наявність, утримання та бойову готовність, проводити планові та позапланові (раптові) перевірки наявності та стану озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пально-мастильних матеріалів та майна роти; командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.
Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.
Командир роти (корабля 4 рангу) зобов`язаний, зокрема, організовувати своєчасне одержання, правильну експлуатацію, збереження, технічне обслуговування і ремонт озброєння, техніки, казарменого інвентарю, речового, технічного та іншого майна роти (корабля), перевіряти не менше ніж один раз на місяць їх наявність, стан та облік (командирові корабля - не менше ніж один раз на місяць робити огляд корабля, його озброєння, боєприпасів, технічних засобів і здійснювати щоденний обхід корабля). Результати огляду озброєння, боєприпасів та техніки записувати до книги огляду (перевірки) озброєння, техніки та боєприпасів (додаток 11 до цього Статуту);
перевіряти підготовку та стан озброєння і техніки роти (корабля) перед кожним виходом на навчання чи заняття, а також їх наявність після повернення із занять та навчань, вживати заходів до запобігання катастрофам, аваріям і поломкам, втратам зброї та боєприпасів (командирові корабля, крім того, забезпечувати живучість корабля та безпеку його плавання);
один раз на місяць звіряти дані ротного (корабельного) обліку особового складу, а також матеріальних засобів з обліковими даними військової частини. 

Загальні підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначені Законом України від 03.10.2019 №160 «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі – Закон №160).
Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань (далі - особи).
Відповідно до ст.3 Закону №160 підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
наявність шкоди;
протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
вина особи в завданні шкоди.
Отже, до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди. При цьому, обов`язковим є встановлення вини особи у завданні такої шкоди.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону №160 матеріальна відповідальність – вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Так, матеріали справи свідчать, що позивач на посаді командира 3-ї роти був визначений матеріально-відповідальною особою, а тому обов`язок зберігання автомобільної техніки було покладено саме на нього.
Судом першої інстанції було встановлено, що позивач приймав посаду та справи за актом приймання та здавання, який був затверджений т. в. о. командира військової частини.

Відповідно до пункту 5.18.1.4. наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України» від 16.07.1997 № 300, ротне господарство організовує командир роти. Він керує ротним господарством і несе відповідальність за його стан та за забезпечення особового складу належними матеріальними засобами.
Пунктом 5.18.1.5. передбачено, що посадові особи роти з питань ведення ротного господарства виконують свої обов`язки згідно з вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Зокрема, вони повинні: знати діючі накази, положення, настанови, керівництва та інструкції щодо ведення господарства роти; здійснювати контроль за правильним використанням та витрачанням матеріальних засобів; проводити перевірки наявності та якісного стану матеріальних засобів у визначені строки.
Відповідно до пункту 10 розділу 5 наказу Міністерства оборони України від 17.08.2017 №440 «Про затвердження Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України» облік наявності, руху і якісного (технічного) стану військового майна в підрозділі організовує командир підрозділу. У підрозділі ведуться облікові документи відповідно до переліку облікових документів, що ведуться в підрозділі.

Вищенаведеними положеннями правових норм у цій справі визначено систему правових механізмів щодо обов`язку матеріально-відповідальної особи у випадку неможливості виконання посадових обов`язків (відрядження, лікарняний) забезпечити зберігання ввіреного йому майна, передавши відповідні функції іншій матеріально-відповідальній особі.

З приводу доводів скаржника, що розукомплектування автомобільної техніки є результатом протиправних дій колишніх посадових осіб В/ч НОМЕР_1 , колегія суддів вважає, обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що такі доводи не засновані на встановлених обставинах справи, адже службовими розслідуваннями встановлена вина як колишнього командира роти так і позивача.
Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є всі підстави, відповідно до статті 316 КАС України, для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення – без змін.

Розподіл судових витрат, за результатами апеляційного провадження, відповідно до статті 139 КАС України, не проводиться.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та скасування п. п. 1-2 наказу – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Доповідач – суддя                                                            І. О. Турецька

                      суддя                                                            Л. В. Стас

                      суддя                                                            Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 05.11.2021.