ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

04 листопада 2021 року                                                                        м.Суми
                                                               Справа №584/1870/19 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/1518/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання – Назарової О.М.,
сторони:
позивач – Путивльська міська рада Сумської області,
відповідачі –  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Грицика Геннадія Олексійовича
на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 19 травня 2021 року, постановлене у складі судді Данік Я.І., у приміщенні  Путивльського районного суду Сумської області, повний текст судового рішення складено 31 травня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:
12 грудня 2019 року Путивльська міська рада Сумської області звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів.
Позов мотивує тим, що 01 лютого 2007 року ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу набув у власність нежитлову будівлю, загальною площею 87,6 кв.м, по АДРЕСА_1 , що розташована на земельній ділянці, площею 0,0552 га, яка перебуває в комунальній власності. 
14 травня 2019 року право власності на вказану нежитлову будівлю за договором дарування перейшло від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .
Вказує, що відповідачі, всупереч вимогам ст.ст. 125, 126 ЗК України, використовували земельну ділянку без оформлення договору оренди землі, чим міській раді завдано збитки у вигляді неотриманих доходів (орендної плати). 
Посилаючись на вказані обставини, остаточно уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Путивльської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за період з 14 травня 2016 року по 14 травня 2019 року в сумі 59806 грн 94 коп., з ОСОБА_2 за період з 14 травня 2019 року по 01 вересня 2019 року в сумі 5769 грн 50 коп.
Путивльський районний суд Сумської області рішенням від 19 травня 2021 року позов Путивльської міської ради Сумської області задовольнив частково.
Стягнув з ОСОБА_1 на користь Путивльської міської ради Сумської області 46465 грн 11 коп. безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої орендної плати.
Стягнув з ОСОБА_2 на користь Путивльської міської ради Сумської області 5769 грн 50 коп. безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої орендної плати.
Стягнув з ОСОБА_1 на користь Путивльської міської ради Сумської області 1682 грн 41 коп. в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору.
Стягнув з ОСОБА_2 на користь Путивльської міської ради Сумської області 238 грн 41 коп. в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_1 – адвокат Грицик Г.О., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом безпідставно прийнято до уваги той факт, що відповідач використовував земельну ділянку за неіснуючим цільовим призначенням «за комерційним використанням». У той же час суд вказує, що такого виду функціонального використання земельної ділянки як «землі житлової забудови та комерційного призначення» не існує, однак робить висновок, що розрахунок позивача за неіснуючим використанням є обґрунтованим.
Вказує, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 04 березня 2015 року з цільовим призначенням «комерційне» є нікчемним, а тому не може бути застосований у будь-яких взаємовідносинах на території України. Так, суд ухвалив рішення про стягнення коштів, саме на підставі норми, яка визнана нікчемною. 
Також зазначає, що позивачем на підтвердження ставки орендної плати за комерційне використання, суду не надано доказів. Крім того, розрахунки позивача, розроблено на підставі документа без урахування функціонального використання земельної ділянки.
Від Путивльської міської ради Сумської областінадійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника  ОСОБА_1 – адвоката Грицика Г.О., який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Задовольняючи частково позов Путивльської міської ради Сумської області, суд першої інстанції виходив з необхідності захисту порушеного права позивача та стягнення на його користь з ОСОБА_3 безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої орендної плати за час фактичного користування земельною ділянкою комунальної власності у межах позовної давності за період з 12 грудня 2016 року по 13 травня 2019 року у розмірі 46465,11 грн та з ОСОБА_2 за період з 14 травня по 01 вересня 2019 року у розмірі 5769,5 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі - продажу нежитлової будівлі на аукціоні від 08 листопада 2005 року, ОСОБА_4 було придбано нежитлову одноповерхову цегляну будівлю під літ « Б-1 », загальною площею 86,8 кв.м., сарай під літ «Ж», вбиральню цегляну під літ. «У», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці Путивльської міської ради.
01 травня 2006 року між Путивльською міською радою та ОСОБА_4 укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого останній було передано в строкове платне користування земельну ділянку для комерційного використання, загальною площею 0,0552 га в тому числі: під капітальною забудовою - 0,0118 га, під тимчасовою - 0,0034 га, під проїздами, проходами, площадками - 0,0399 га, на якій розташоване вищевказане нежитлове приміщення. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 5 відсотків нормативної грошової оцінки землі, що становить 3 848 грн 55 коп. на рік. Договір укладено строком на 15 років (а. с. 9-13, т. 1).
За договором купівлі-продажу від 01 лютого 2007 року, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_4 вищезазначене нежитлове приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_1 на земельній ділянці, площею 0,0552 га, яка перебуває в комунальній власності Путивльської міської ради Сумської області та надана у користування, де розташовані: основна будівля - «Б-1», сарай «Ж», вбиральня «У» ( а. с. 6- 7, т. 1).
Згідно з п. 11 зазначеного договору купівлі-продажу, нотаріусом було роз`яснено ОСОБА_1 обов`язок укласти договір оренди земельної ділянки з Путивльською міською радою.
Проте, договору оренди земельної ділянки ОСОБА_1 не уклав, орендної плати за користування земельною ділянкою не сплачував.
14 травня 2019 року право власності на вказану нежитлову будівлю за договором дарування перейшло від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (а. с. 26-27, т. 1).
ОСОБА_2 також не уклав договору оренди земельної ділянки, на якій знаходиться подароване йому майно.
Як убачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка площею 0,0552 га, кадастровий номер 5923810100:02:004:0013, на праві комунальної власності належить Путивльській міській раді Сумської області, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (а. с. 16, т. 1). 
ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 14 травня 2019 року належить нежитлова будівля літ.Б-1, загальна площа 87,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 26-27, т. 1).
Згідно з актом обстеження земельної ділянки від 23 жовтня 2019 року №23-10/19/7, по АДРЕСА_1 на земельній ділянці, кадастровий номер 5923810100:02:004:0013, площею 0,0552 га, розташовані будівлі та споруди, які на момент обстеження перебувають у власності ОСОБА_2 (а. с. 47-48, т.).
Відповідно до витягу з технічної документації по грошовій оцінці земель від 04 березня 2015 року №881, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки площею 552 кв.м по АДРЕСА_1 станом на 1 січня 2015 року становить 215871 грн (а. с. 44, т. 1).
Згідно з витягом з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки від 22 березня 2017 року №162/86-17, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий №5923810100:02:004:0013, становить 382880,08 грн (а. с. 45, т. 1).
За розрахунками відділу землевпорядкування виконавчого комітету Путивльської міської ради Сумської області, розмір  безпідставно збережених коштів за час тимчасового використання земельної ділянки у виглядіорендної плати за час фактичного користування ОСОБА_1 земельною ділянкою за період з 14 травня 2016 року по 14 травня 2019 року становить 59806 грн 94 коп., а ОСОБА_2 – за період з 14 травня 2019 року по 01 вересня 2019 року становить 5769 грн 50 коп. (а. с. 142-143, т. 1).
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
За приписами ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.
За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положеннями ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» ч. 1 ст. 96 ЗК України).
Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.
Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно з положеннями ст. 288 ПК України  підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1). Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем та визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (п. 288.4, п. 288.5).
Встановлено, що з часу виникнення права власності на нерухоме майно, у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на вищезазначену земельну ділянку, проте договір оренди землі між сторонами не укладено, речові права на земельну ділянку не зареєстровано, останні не набули належних прав власності або користування щодо земельної ділянки, а отже вони використовували земельну ділянку без достатніх правових підстав.
Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладання договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України. 
Відповідний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 у справі № 629/4628/16-ц, провадження № 14-77цс18.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.
Враховуючи факт використання відповідачами земельної ділянки без достатніх правових підстав, а також безпідставне збереження ними коштів у розмірі орендної плати за її використання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів статей 1212 – 1214 ЦК України, оскільки для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Як убачається з матеріалів справи, у період з 14 травня 2016 року по 01 вересня 2019 року відповідачі, як власники об`єкту нерухомого майна, користувалися земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено, без правовстановлюючих документів, не сплачуючи орендну плату. 
Наведений позивачем розрахунок недоотриманого Путивльською міською радою доходу від орендної плати за землю належним чином мотивований.  
Відповідачами, не надано суду доказів на спростування розрахунку коштів, які необхідно було сплачувати за користування спірною земельною ділянкою.
Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 
три роки.
Відповідно до ч.ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
За встановлених обставин справи та вимог закону колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь Путивльської міської ради безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою, у межах позовної давності за період з 12 грудня 2016 року по 13 травня 2019 року, в сумі 46465 грн 11 коп. та з ОСОБА_2 за період з 14 травня 2019 року по 01 вересня 2019 року в сумі 5789 грн 50 коп.
Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок заборгованості розраховано за неіснуючимцільовим призначенням, не заслуговують на увагу колегії суддів,  оскільки при розрахунку наведеної вище суми враховано цільове призначення земельної ділянки, її розмір та нормативна грошова оцінка. Згідно з витягом з технічної документації про нормативно – грошову оцінку земельної ділянки та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, цільове призначення земельної ділянки є для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, земельна ділянка є сформованою і площа її становить 0,0552 га.
       Також не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги щодо нікчемності витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 04 березня 2015 року з цільовим призначенням «комерційне», оскільки на час розроблення нормативної грошової оцінки вищевказаної земельної ділянки діяв Порядок нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затверджений наказом Держкомзему України, Мінагрополітики України, Мінбудархітектури України, Української академії аграрних наук 27 січня 2006 року №18/15/21/11, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2006 року за № 388/12262, у якому зазначено категорія земель «землі комерційного призначення», тоді як Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 25 листопада 2016 року №489, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 грудня 2016 року за № 1647/29777, передбачено цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Отже, вказаний витяг є належним та допустимим доказом нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
       Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів – 

П О С Т А Н О В И В:
        Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Грицика Геннадія Олексійовича залишити без задоволення.
Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 19 травня 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 05 листопада 2021 року.

Головуючий                                                                Т.А. Левченко

Судді:                                                                        О.І. Собина 

       С.С. Ткачук