Ухвала
Іменем України
 
07 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 191/48/16-ц
провадження № 61-15207ск21
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                   
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь майнову шкоду у розмірі 77 903,46 грн, додаткові витрати, викликані необхідністю профілактичних заходів та санаторно-курортного лікування в розмірі 8 939,16 грн, втрачений заробіток внаслідок зменшення загальної працездатності за період з 12 серпня 2010 року до 05 січня 2016 року в розмірі 59 374,64 грн, втрачений ним заробіток внаслідок зменшення загальної працездатності щомісячно, починаючи з 05 січня 2016 року у розмірі 1 160,00 грн, моральну шкоду в розмірі 500 000,00 грн.
 
Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, у розмірі 10 781,46 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 втрачений заробіток внаслідок зменшення загальної працездатності за період з 12 серпня 2010 року до 05 січня 2016 року у розмірі 59 374,64 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 втрачений заробіток внаслідок зменшення загальної працездатності в розмірі
80 % мінімальної заробітної плати починаючи з 05 січня 2016 року і на весь час стійкої втрати професійної працездатності ОСОБА_2 80 %. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я в розмірі 300 000,00 грн.
 
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2017 року в частині стягнення втраченого заробітку внаслідок зменшення загальної працездатності в розмірі 80 % мінімальної заробітної плати за весь час стійкої втрати професійної працездатності, скасовано. Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2017 року в частині стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, у розмірі 30 000,00 грн. В іншій частині рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2017 року залишено без змін.
 
Постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року в частині скасування рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2017 року про стягнення втраченого заробітку внаслідок зменшення загальної працездатності в розмірі 80 % мінімальної заробітної плати за весь час стійкої втрати професійної працездатності та в частині зміни рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2017 року про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я скасовано, рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 втраченого заробітку внаслідок зменшення загальної працездатності в розмірі 80 % мінімальної заробітної плати за весь час стійкої втрати професійної працездатності та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, залишено в силі.
 
14 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою перегляд рішення Апеляційного суду Дніпровської області від 19 липня 2017 року за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2017 року у вказаній справі за нововиявленими обставинами.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Дніпровської області від 19 липня 2017 року в указаній справі. 
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року, яке просить переглянути заявник, не є об`єктом перегляду за нововиявленими обставинами, оскільки скасовано постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року.
 
09 вересня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2021 року у зазначеній вище справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2021 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та встановлено заявникові строк для усунення її недоліків.
 
04 жовтня 2021 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, зокрема докази сплати судового збору та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції заявник отримав 27 серпня 2021 року, на підтвердження надано докази. 
 
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалу Дніпровського апеляційного суду постановлено 22 липня 2021 року та оприлюднено 23 липня 2021 року.
 
Оскільки повний текст судового рішення не було вручено у день його проголошення або складення, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такого, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.
 
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню.
 
Вказані в ухвалі недоліки у встановлений судом строк усунено.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільної процесуальних правовідносин та їх гарантій.
 
До ознак, що характеризують правосуддя, відноситься, у тому числі, здійснення правосуддя тільки у передбаченому законом порядку (процесуальна форма). При цьому під правосуддям необхідно розуміти не лише діяльність суду щодо вирішення спору про право, але й обов`язкове дотримання процесуальної форми, в якій не просто передбачені порядок і послідовність вчинення процесуальних дій, а й відображено вимоги справедливих (належних) судових процедур.
 
При цьому цивільна процесуальна форма завжди обов`язково має нормативний і системний характер. По-друге, вона, по суті, передбачає «алгоритм» поведінки кожного суб`єкта при розгляді та вирішенні цивільної справи (у тому числі і суду). По-третє, становить гарантію дотримання законності, оскільки її недодержання призводить до різних негативних наслідків.
 
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).
 
У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
 
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).
 
Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
 
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
 
Частинами першою та другою статті 425 ЦПК України передбачено, що заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.
 
Тобто перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами має здійснювати той суд, рішенням, постановою або ухвалою якого закінчено розгляд справи, та вказані судові рішення набрали законної сили.
 
Виходячи з наведеного, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року не може бути об`єктом перегляду за нововиявленими обставинами, оскільки скасовано постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року.
 
Враховуючи наведене, під час постановлення оскарженої ухвали від 22 липня 2021 року апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у прийнятті заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Дніпровської області від 19 липня 2017 року.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Керуючись статтею 390, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2021 року.
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                  А. І. Грушицький

                                                                                                             В. С. Висоцька

                                                                                                             І. В. Литвиненко