УХВАЛА

12 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 280/9528/20
адміністративне провадження № К/9901/39104/21  

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду                        Кашпур О.В. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправними дій, скасування наказів та висновку, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), у якому просила: 
визнати протиправними дії відповідача щодо виставлення позивачу негативної оцінки за оцінюванням результатів службової діяльності державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу»;
скасувати Висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), затверджений наказом відповідача від 10 грудня 2020 № 4004-к в частині позивача;
скасувати наказ відповідача від 10 грудня 2020 року № 4004-к «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) категорії «Б» і «В», у 2020 році» в частині стосовно позивача;
скасувати наказ відповідача від 14 грудня 2020 року №4032-к «Про звільнення ОСОБА_1 » про звільнення позивача з посади начальника Комунарського відділу районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), у зв`язку з отриманням позивачем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», з припиненням державної служби 15 грудня 2020 року;
поновити позивача на посаді начальника Комунарського відділу районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та стягнути на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.
25 жовтня 2021 року позивач втретє засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2021 року. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення. Прийняти нову постанову, якою позовні вимог задовольнити у повному обсязі.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ                  "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України     учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою     статті 353 цього Кодексу.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав). 
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. 
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що у рішенні суду першої інстанції та у постанові суду апеляційної інстанції відсутні висновки Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, також в даних рішеннях не зазначається конкретна норма права, яку необхідно застосувати до спірних правовідносин.
Суди першої та апеляційної інстанції у своїх рішеннях не навели жодних висновків Верховного Суду, які б могли бути застосовані до спірних правовідносин.
Як на підставу касаційного оскарження вказує, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки під час судового розгляду, суддя Садовий І.В. допускав чисельні порушення норм процесуального права, що відображалось у постійному перебиванні моїх виступів під час судового засідання та порушення права на ставлення питань представнику відповідача у справі та надання усних пояснень. Судом першої інстанції було допущено грубе порушення норм процесуального права при вирішенні справи, а судом апеляційної інстанції під час перегляду справи спростовано наявність такого факту.
Також зазначає, що дружина судді Садового І.В. перебуває у трудових правовідносинах з відповідачем у справі, а суддя Садовий І.В., в свою чергу не заявив самовідвід, будучи в даному випадку зацікавленою особою у розгляді справи.
Але колегія суддів під час апеляційного перегляду справи факту наявності визначених статтею 36 та статтею 37 КАС України підстав для заявлення головуючим суддею першої інстанції самовідводу у даній справі не встановила.  
Вважає це грубим порушенням норм процесуального права.
Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам процесуального закону, суд установив, що у скарзі не зазначено передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Суд окремо звертає увагу, що касаційна скарга у справі № 280/9528/20 вже подавалась відповідачем до суду касаційної інстанції, проте Верховний Суд ухвалами від 06 вересня 2021 року, від 05 жовтня 2021 року повернув її як таку, що не містила підстав касаційного оскарження судових рішень. При цьому, Верховний Суд в ухвалі роз`яснив скаржнику вимоги щодо форми і змісту касаційної скарги, яким така має відповідати при викладенні підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою     статті 328 КАС України.
В той же час, звертаючись до суду з касаційною скаргою втретє, позивач не виправив недоліки касаційної скарги, які були вказані Верховним Судом, що свідчить виключно про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та неврахування скаржником роз`яснень, які йому надавалися Верховним Судом щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.
Отже, враховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої     статті 332 КАС України.
Зважаючи на те, що касаційну скаргу повернуто, суд не вирішує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті     332 КАС України,
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправними дій, скасування наказів та висновку, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                           О.В. Кашпур