ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року  
м. Черкаси   
  		
справа № 708/637/21 провадження № 22-ц/821/2035/21 категорія 301030300  		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Бородійчука В.Г.,
суддів: Карпенко О.В., Нерушак Л.В.
секретар: Захарченко А.Д.

учасники справи:
позивач  ОСОБА_1 
відповідач Чигиринська міська рада

розглянувши у судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чигиринської міської ради про визнання права власності на гараж, у складі: головуючого судді Івахненко О.Г., дата складання повного тексту не вказано.

в с т а н о в и в :

Описова частина
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чигиринської міської ради про визнання права власності на гараж.
Позовні вимоги мотивовані тим, що що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.10.2013 року йому належить земельна ділянка площею 0,0043 га за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів.
Після отримання вказаного свідоцтва ним у 2013 році було побудовано гараж, але не здано в експлуатацію, що є самочинним будівництвом. 
Оформити право власності на самочинно побудований гараж він не має можливості, оскільки така процедура на даний час законом не передбачена, отримавши усні відмови відповідних органів.
В зв`язку з вище викладеним просив суд визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж, розташований за адресою АДРЕСА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Чигиринської міської ради про визнання права власності на гараж відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.
Позивачем не було надано доказів на підтвердження звернення до органу державного архітектурно-будівельного контролю із заявою про введення в експлуатацію самочинно побудованого ним у 2013 році гаража та прийняття ним рішення, з якого вбачається саме спір про право позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.
В апеляційній скарзі просив скасувати рішення Чигиринського районного суду Черкаської області як незаконне та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що при винесенні рішення судом не було враховано положення ст. 375 ЦК України, відповідно до якої власник земельної ділянки має право зводити на ній, зокрема, будівлі та споруди.
Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше майно. Апелянт є власником земельної ділянки на якій збудований гараж. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів.
Також, судом помилково було встановлено, що позивачу необхідно було надати докази того, що зазначене будівництво не порушує права інших осіб, оскільки власником земельної ділянки на якій збудовано гараж є одна особа, то самочинно збудоване майно не може порушувати права інших осіб.
Крім того, судом не було враховано позицію відповідача. Ухвалою Чигиринського районного суду від 20.09.2021 року відповідачу було відмовлено у прийнятті визнання позову відповідачем – Чигиринською міською радою. Вважає, що дана відмова є незаконною та необґрунтованою, оскільки обґрунтування для відмови у прийнятті визнання позову відповідачем було зазначено, що таке визнання суперечить Закону. В той же час судом не зазначено якому Закону буде суперечить визнання позову відповідачем. 
У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов від Чигиринської міської ради зазначено, що заперечень щодо визнання права власності на самочинно збудований гараж не заявляє, оскільки місце розташування об`єкту нерухомого майна відповідає містобудівній документації і в матеріалах справи наявний висновок експерта про можливість його надійної та безпечної експлуатації.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно,  індексний номер: 11050543 від 17.10.2013 року  ОСОБА_1  є власником земельної ділянки площею 0,0043га, кадастровий номер 7125410100:03:000:0772, за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів.
Аналогічна інформація міститься і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним Витягом з нього від 17.10.2013 року (індексний номер: 11050543).
03 червня 2021 року КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на вище вказаний гараж, в якому зазначено, що ця споруда 2013 року спорудження.
Відповідно до довідки № 511-02-33/1 від 02.07.2020 року, виданої Чигиринською міською радою,  земельна ділянка загальною площею 0,0043 га, кадастровий номер 7125410100:03:000:0772, має адресу: АДРЕСА_1 та належить на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_1 .
Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаській апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.
Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.
Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Положеннями ч. 3 ст. 375 ЦК України визначено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.
Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 406 затверджено перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, однак у даному переліку роботи з будівництва капітального гаражу відсутні.
Звернення до суду з позовом про визнання права власності на гараж має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право» (Постанова Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 23.09.2019 року, справа № 309/3887/17).
З матеріалів справи вбачається, що декларація про готовність спірного об`єкта до експлуатації органом державного архітектурно-будівельного контролю не розглядалась та рішення про її реєстрацію або повернення не приймалось, що свідчить про відсутність позасудового вирішення позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства питання введення в експлуатацію об`єкта будівництва, а відтак і про відсутність спору.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов`язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з`ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.
Аналогічною є правова позиція Верховного Суду, зроблена ним у постанові від 25.08.2020 по справі № 760/21223/17-ц.
Таким чином, визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише у тому разі, якщо в прийнятті такого об`єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.
З огляду на вищевикладене, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права щодо порядку визнання права власності на гараж, судом вірно визнано недоведені обставини, що мають значення для справи, а саме щодо дотримання належної процедури оформлення самочинно збудованого об`єкту.
За приписами статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, окрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому Законом.
Згідно з ч. 2 ст. 3 та ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.
Аналізуючи вищевикладене вбачається, що всі об`єкти нерухомого майна після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації, та лише після цього особа набуває право власності на неї.
Відповідно до копії технічного паспорту, виготовленого КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», був побудований гараж та відповідно до відмітки про проведене технічне обстеження встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації.
Вимога позивача про визнання за ними право власності на гараж не ґрунтується на вимогах закону, оскільки в силу приписів ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження та доведення законності, відповідності встановленим правилам і вимогам спірного будівництва.
Документи, на які посилаються позивач, а також технічний паспорт, не є документами дозвільного характеру, на підставі яких можливий початок будівництва чи введення об`єкту в експлуатацію, а є лише результатом комплексу робіт щодо обмірювання уже збудованого об`єкта нерухомого майна з визначення його складу. Надані позивачем документи не є належними та допустимими доказами дотримання будівельних, санітарних, протипожежних норм, стандартів і правил, а також відповідності розробленій та затвердженій в установленому законодавством порядку проектній документації стосовно зазначеного об`єкта будівництва та врахування вимог безпечності об`єкта з огляду на передбачуваний характер його експлуатації, що може давати підстави для висновку щодо необхідності прийняття даного об`єкта будівництва до експлуатації.
Виникнення права власності на новостворений об`єкт нерухомості на підставі судового рішення положеннями ст.ст. 328, 376, 392 та ст. 331 ЦК України не передбачено.
Таким чином, колегією суддів погоджується з висновку суду першої інстанції, що надання позивачу у власність земельної ділянки, на якій розміщене спірне нерухоме майно, присвоєння виконавчим комітетом міської ради адреси гаражу, виготовлення технічного паспорта на цей гараж, не є правовою підставою для визнання за позивачем права власності гараж, що є об`єктом самочинного будівництва
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі "Гінчо проти Португалії" передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України", N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Посилання в апеляційній скарзі не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чигиринської міської ради про визнання права власності на гараж залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Повний текст виготовлено 01 грудня 2021 року.

Головуючий                                                        В.Г. Бородійчук        

Судді                                                                        О.В. Карпенко        

                                                                Л.В. Нерушак