ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7356/21 Справа № 191/1185/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом приватного підприємства «Транс Логістик» до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої працівником
за апеляційною скаргою приватного підприємства «Транс Логістик»
на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року, 

В С Т А Н О В И В:

23 квітня 2020 року ПП «Транс Логістик» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу моральної шкоди, завданої працівником, уточнивши свої позовні вимоги, просив стягнути в порядку регресу з ОСОБА_1 на користь ПП «Транс Логістик» виплачене відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 у розмірі 60000 грн., та виплаченої матеріальної шкоди ПАТ СК «Арсенал Страхування» у розмірі 48051 грн., у загальному розмірі 108051грн. 00 коп.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ПП «Транс Логістик» судовий збір за розгляд даної позовної заяви та судові витрати, пов`язані з оплатою позивачем правничої допомоги (а.с.1-4,104-108).

Рішенням Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог ПП «Транс Логістик» до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої працівником — відмовлено повністю (а.с.175-179). 

Не погодившись із рішенням суду, ПП “Транс Логістик” подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права (а.с.183-188).

В порядку ст. 360 ЦПК України від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ПП “Транс Логістик”, в якому посилаючись на законність рішення та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 05.09.2019 року приблизно о 17 годині 05 хвилин ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем MAN ТGМ 18.240, р.н. НОМЕР_1 , який належить ПП «Транс Логістик», рухався в Самарському районі м. Дніпро по Усть-Самарському мосту з боку вул. Гаванської в напрямку вул. Малиновського.
Під час руху відповідач, порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при виникненні перешкоди для руху, у вигляді автомобіля MITSUBISHI ASX, р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який стояв без руху попереду на смузі його руху, завчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу у разі чого, в районі з`їзду з Усть-Самарського мосту в напрямку вул. Малиновського, скоїв наїзд на даний автомобіль.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди малолітньому пасажиру автомобіля MITSUBISH ASX. р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 спричинені тілесні ушкодження у вигляді - закритого косого перелому правої стегнової кістки в середній третині, які згідно висновку судово- медичної експертизи № 2947 е від 23.09.2019 року за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньо тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6 - термін зрощення кісткової тканини понад 21 - на добу (а.с.10).
Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 11/10.1/927 від 20.09.2019 року в даній дорожній обстановці водій автомобіля MAN TGM 1 8.240. р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 ПДР України. При заданому механізмові події, дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з настанням даної ДТП (а.с.12-13).
Згідно ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2019 року у справі № 206/5501/19-к, ОСОБА_1 на підставі ст. 46 КК України був звільнений від кримінальної відповідальності передбаченої ч.1 ст. 286 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілою ОСОБА_2 .
Кримінальне провадження №120190440030002160 відносно ОСОБА_1 було закрито у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності (а.с.16-19).
Відшкодування моральних збитків ОСОБА_2 підтверджується розпискою про відсутність претензій та відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 (а.с.138-139).
Після закриття вищевказаного кримінального провадження, ОСОБА_2 в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_3 звернулась до ПП «Транс Логістик» з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2020 року по справі № 206/6999/19, була затверджена мирова угода між ОСОБА_2 та ПП «Транс Логістик», згідно якої ПП «Транс Логістик» визнало моральну шкоду у розмірі 60000 грн. (а.с.76-79). Грошові кошти були сплачені підприємством ПП «Транс Логістик» на користь ОСОБА_2 , що підтверджується платіжним дорученням № 3338 від 29.01.2020 року (а.с. 91).
Таким чином, Самарським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 206/6999/19 фактично не розглядались підстави та докази, на яких ґрунтувався позов ОСОБА_3 . Представником ПП «Транс Логістик» не було надано суду доказів щодо погашення завданої шкоди ОСОБА_1 , натомість підприємством було фактично повторно сплачено кошти законному представнику потерпілого з розумінням їх подальшого стягнення з колишнього співробітника ОСОБА_1 .
В березні 2020 року ПАТ СК «Арсенал Страхування» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ПП «Транс Логістик» про відшкодування шкоди у розмірі 55846,97 грн.
В обґрунтування свого позову ПАТ СК «Арсенал Страхування» зазначило, що 09.01.2019 року між ПАТ «СК «Ареснал Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір страхування наземних транспортних засобів №19/19-Т/Дп/04 від 09.01.2019, згідно якого ПАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-які ушкодження або знищення автомобіля марки «Mitsubishi», д/н НОМЕР_4 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2020 року була затверджена мирова угода, згідно якої ПП «Транс Логістик» визнав матеріальну шкоду у розмірі 48051,00 грн., а ПАТ СК «Арсенал Страхування» відмовилося від вимог на загальну суму 8846,97 грн. та провадження у справі № 904/3019/20 було закрито (а.с.117-122).
Вказані кошти були сплачені підприємством ПП «Транс Логістик» на користь ПАТ СК «Арсенал страхування», що підтверджується платіжним дорученням № 28074 від 08.07.2020 року на суму 48051,00 грн. (а.с.123).
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що під час розгляду справи № 206/6999/19 в Самарському районному суді м. Дніпропетровська та затвердження мирової угоди від 28.01.2020 року – ОСОБА_1 не був залучений до участі у справі у якості третьої особи, відповідно, був позбавлений можливості висловлювати свої заперечення та надавати докази на їх підтвердження. Також, суду не були надані відомості щодо відшкодування особою, яка спричинила шкоду моральної шкоди потерпілій.
Аналогічним чином відбувався розгляд справи № 904/3019/20 в Господарському суді Дніпропетровської області, оскільки в судовому рішенні відсутні будь-які посилання про участь ОСОБА_1 в судовому процесі у якості третьої особи. Відповідно, ОСОБА_1 був позбавлений можливості висловлювати свої доводи та заперечення проти розміру позовних вимог та інших обставин, які стали підставами для звернення до суду ПАТ СК «Арсенал Страхування».
В даному випадку матеріали справи, на яких ґрунтувались позовні вимоги також фактично не були предметом розгляду судом у даній справі, оскільки сторони погодили між собою умови виплати відшкодування, з якими погодився суд, не маючи інформації про відшкодування шкоди ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Частина 6 ст. 82 ЦПК України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З врахуванням наведених норм Цивільного процесуального кодексу необхідно зробити висновок про те, що оскільки ОСОБА_1 не був залучений до участі у справах № 904/3019/20 в Господарському суді Дніпропетровської області та № 206/6999/19 в Самарському районному суді м. Дніпропетровська у якості 3 особи, то вказані рішення не мають преюдиційної сили при розгляді справи за позовом ПП « Транслогістік» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди в порядку регресу і факти, які встановлені ухвалами Самарського районного суду Дніпропетровської області від 28.01.2020 року у справі № 206/6999/19 та ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2020 у справі № 904/3019/20, якими були затверджені мирові угоди за участі ПП « Транслогістік».
Отже, доказування обставин, які стали підставами для звернення до суду ПАТ СК «Арсенал Страхування» має відбуватись при розгляді цієї справи на загальних засадах доказування належними та допустимими доказами.
При цьому, в частині позовних вимог про стягнення в порядку регресу відшкодування, яке було сплачено позивачем на користь ОСОБА_2 суд враховує те, що ухвалення рішення про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілою відбувалось за участі ОСОБА_1 і цьому передувало відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої, що підтверджується розпискою про відшкодування шкоди, в якій, в тому числі, потерпіла зазначила, що претензій до обвинуваченого не має.
Матеріали справи, а саме ухвала Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2019 р. у справі № 206/5501/19-к та розписка, надана ОСОБА_2 ОСОБА_1 , підтверджують факт відшкодування заподіяної шкоди ОСОБА_1 .
Позивач, укладаючи мирові угоди у справах № 904/3019/20 та № 206/6999/19 зазначив про добровільне виконання взятих на себе зобов`язань та відсутність третіх осіб, на яких впливає укладання даних мирових угод. Відповідач ОСОБА_1 не приймав участі у розгляді справи та був позбавлений можливості оспорювати суму вимог, заявляти клопотання щодо витребування доказів та проведення експертиз.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності та необґрунтованості. 

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

В обґрунтування позову, підприємство посилалось на те, що ПП «Транс Логістик», як володілець джерела підвищеної небезпеки, на підставі рішення суду відшкодувало моральну шкоду та матеріальну шкоду, завдану іншою винною особою, в зв`язку з чим набуло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, ОСОБА_1 .
Пунктом 3 ст. 134 КЗпП України передбачено випадки повної матеріальної відповідальності працівників, а саме, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
При оцінці моральної (немайнової) шкоди, спричиненої потерпілим особам внаслідок ДТП, суд повинен належним чином оцінювати ступінь їх немайнових витрат, а також у випадках пред`явлення таких вимог до страховиків враховувати положення ст. 611 ЦК України про те, що таке відшкодування може бути застосовано лише у передбачених законом або договором випадках порушення страховою компанією зобов`язань і виходити з того, чи передбачено укладеним договором страхування можливість такого відшкодування страховиком.
Відповідно п. 4-5 постанови № 4 від 31.03.95 Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.
Відшкодування матеріальної шкоди, що передбачені ст.1166 ЦК, застосовуються в разі наявності між сторонами спору в деліктних зобов`язаннях. Підстави, умови, порядок, межі й розмір матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну ними підприємству, установі, організації, встановлені гл. IX КЗпП.
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).
Однак, первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.
Судом першої інстанції встановлено, що ухвала Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2019 р. у справі № 206/5501/19-к та розписка, надана ОСОБА_2 ОСОБА_1 , підтверджують факт відшкодування заподіяної шкоди ОСОБА_1 .
Позивач, укладаючи мирові угоди у справах № 904/3019/20 та № 206/6999/19 зазначив про добровільне виконання взятих на себе зобов`язань та відсутність третіх осіб, на яких впливає укладання даних мирових угод. Відповідач ОСОБА_1 не приймав участі у розгляді справи та був позбавлений можливості оспорювати суму вимог, заявляти клопотання щодо витребування доказів та проведення експертиз.
Тому суд вважає встановленим, що позивач будучи достовірно обізнаним про те, що вказані рішення суду у формі ухвали будуть впливати на права та обов`язки ОСОБА_1 при вирішенні питання про відшкодування шкоди в порядку регресу не заявив суду про необхідність доручення до участі у справі у якості 3 особи ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не приймав участь у розгляді справи № 206/6999/19 в Самарському районному суді м. Дніпропетровська та в справі № 904/3019/20 в Господарському суді Дніпропетровської області, ці рішення не мають преюдиційного значення, відповідно до ч.2 ст.82 ЦПК України при розгляді справи за позовом ПП « Транслогістік» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу і доказування має відбуватись на загальних засадах.
З урахуванням вказаного, позивачем не доведено в установленому законом порядку обставини при яких він погодився на укладення мирових угод з ОСОБА_2 та ПАТ СК «Арсенал Страхування».
При цьому є документально доведеним те, що відповідач ОСОБА_1 відшкодував потерпілій ОСОБА_2 моральну шкоду і це підтверджується розпискою про отримання грошей в якій ОСОБА_2 зазначила, що не має претензій до ОСОБА_1 .
Крім того, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що позивачем надані ухвала про відкриття провадження 15.06.20, заява про затвердження мирової угоди 17.06.20; мирова угода від 17.06.20; ухвала про затвердження мирової угоди від 02.07.20; платіжне доручення від 08.07.20 (а.с.112-122).
Разом з тим, жодних документів, які б обґрунтовували розмір позовних вимог, розрахунок суми стягнення, за позовом ПАТ СК «Арсенал Страхування» в справі №191/1185/20 за позовом ПП «Транслогістік» до ОСОБА_1 суду не надано.
Вказані обставини підлягають обов`язковому з`ясуванню при вирішенні питання про стягнення грошових коштів в порядку регресу. 
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України сторона зобов`язана довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
При таких обставинах суд позбавлений можливості виконати вимоги ст. 264 ЦПК України щодо вирішення питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
За такого, колегія суддів вважає, що при вирішенні справи судом першої інстанції правильно, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо досліджено всі докази, які підтверджували позицію позивача та входили до предмета доказування, надано їм належну оцінку та застосовано положення законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Додаткових доказів, які б спростували правильність висновків суду першої інстанції суду апеляційної інстанції також не надано. Докази ж та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Водночас, колегія суддів відхиляє доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, оскільки вони не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, так як зводяться до переоцінки судом доказів, що були предметом дослідження у суді із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, та незгоди позивача з ухваленим у справі судовим рішенням. 
Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Транс Логістик» - залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: