Справа № 308/8224/15-ц

П О С Т А Н О В А
Іменем України

12 жовтня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
               головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Джуги С.Д. і Мацунича М.В.,
       з участю секретаря Микуляк Є.В.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 23 березня 2021 року (у складі судді Данка В.Й.) за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання рішення, -
ВСТАНОВИВ:
       28 січня 2020 р. представник Білоцерковець Ю.С. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поворот виконання рішення (т.2 а.с.1-4). 
       Просив:
-допустити поворот виконання заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25.09.2015 р. по справі № 308/8224/15 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості;
-у порядку повороту виконання судового рішення стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно стягненні кошти в сумі 23 707,41 грн.
На обґрунтування указав, що заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25.09.2015 р. позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 26.03.2008 р. № 014/Є/V-Uу розмірі 8128,19 доларів США, що еквівалентно 167 684,51 грн., із яких: заборгованість за кредитом – 3877,18 доларів США, за відсотками – 2072,28 доларів США, пеня – 1780,13 доларів США, фіксована частину штрафу – 12,12 доларів США, процентна складова штрафу – 386,48 доларів США, та 1676,85 грн. у відшкодування судових витрат.
Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 21.09.2017 р. указане судове рішення у частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 залишено без змін.
На виконання заочного рішення було відкрито виконавче провадження, 20.03.2017 р. винесено постанову про опис та арешт майна боржника – т/з автомобіля марки DadiShuttle, який був реалізований на електронних торгах за ціною у сумі 54 343,80 грн., яка перерахована АТ КБ «Приватбанк».
Однак, постановою Верховного Суду від 12.12.2018 р. рішення апеляційного суду Закарпатської області від 21.09.2017 р. у частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 скасовано, і в цій частині справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Під час повторного апеляційного перегляду з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» було стягнуто: 1486,01 доларів США, що еквівалентно 30 656,39 грн., 250 грн. грн. фіксованої частини штрафу та 1534,32 грн. процентної складової штрафу.
Відтак, ОСОБА_1 має сплатити на користь АТ КБ «Приватбанк» 30 636,39 грн., у той же час у примусовому порядку з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» уже стягнуто 54 343,80 грн. за рахунок реалізованого автомобіля.
Різниця між фактично стягнутою сумою і присудженою до стягнення у розмірі 23 707,41 грн. підлягає поверненню ОСОБА_1 у порядку повороту виконання рішення суду як безпідставно набуті кошти.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 23 березня 2021 р. заяву задоволено частково: допущено поворот виконання заочного рішення, ухваленого Ужгородським міськрайонним судом 25.09.2015 р. у справі № 308/8224/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 безпідставно стягнені кошти в розмірі 21 903,09 грн. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
АТ КБ «ПриватБанк» (надалі – Банк) просить скасувати цю ухвалу в частині задоволених позовних вимог і прийняти нову постанову, якою відмовити відповідачу в задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду в повному обсязі. Решту ухвали залишити без змін. Доводить про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
-грошові кошти від реалізації арештованого автомобіля отримала відповідна виконавча служба, а не Банк. Доказів перерахування коштів від виконавчої служби на рахунки Банку не надано;
-рішення суду апеляційної інстанції ухвалено 13.05.2019 р., із заявою про поворот виконання рішення суду заявник звернулася у 2021 р., тобто більш ніж через рік після ухвалення рішення суду апеляційної інстанції.
Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Апеляційну скаргу належить задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а в задоволенні заяви про поворот виконання рішення відмовити, із таких мотивів.
Суд виходив із того, що в порядку виконання заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25.09.2015 р. по справі № 308/8224/15-ц Банк отримав від ОСОБА_1 54 343,80 грн. у рахунок погашення заборгованості за кредитом від 26.03.2008 р. № 014Є/V-U.
У подальшому вказане заочне рішення було змінене судом апеляційної інстанції із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі, а саме – в розмірі 32 440,71 грн., а питання про поворот виконання рішення судом апеляційної інстанції вирішено не було.
Колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з їх невідповідністю обставинам справи та порушенням норм процесуального права.                      
Згідно з ч.ч.1,2 ст. 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнання його нечинним), він задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі (п.4). Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі (п.4).
За приписами ч.6 ст.444 ЦПК України до заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.
Відповідно до ч.9 ст.444 ЦПК України якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до ч.ч.1-3 цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Отже, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.
Конституційний суд України у своєму рішенні від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011 зазначив, що поворот виконання рішення – це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна, оскільки правова підстава для набуття майна відпала.
Ураховуючи наведене, а також положення ст.ст. 444-446 ЦПК України, поворот виконання рішення необхідно розглядати як повернення (виконання) особою, на користь якої відбулось виконання у подальшому скасованого (зміненого) рішення, всього, що було на її користь виконано, тій особі, якою було здійснено таке виконання.
Довід апеляційної скарги про те, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено 13.05.2019 р., із заявою про поворот виконання рішення суду заявник звернулася у 2021 р., тобто більш ніж через рік після ухвалення рішення суду апеляційної інстанції не заслуговує на увагу, оскільки суперечить матеріалам справи.
13 травня 2019 р. Закарпатським апеляційним судом прийнято постанову, якою стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 1486,01 доларів США, що еквівалентно 30 656,39 грн. (т.1 а.с.218-224).
Із заявою про поворот виконання рішення суду ОСОБА_1 звернулася 28.01.2020 р., що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції на самій заяві (т.2 а.с.1-18), тобто через дев`ять місяців із дня прийняття постанови Закарпатським апеляційним судом. Заявником дотримано вимоги ч.10 ст.444 ЦПК України.
Стосовно доводу апеляційної скарги про те, щогрошові кошти від реалізації арештованого автомобіля отримала відповідна виконавча служба, а не Банк, і доказів перерахування коштів від виконавчої служби на рахунки Банку не надано, належить зауважити наступне.
За приписами ч.6 ст.444 ЦПК України до заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою.
У підтвердження того, що Банк отримав кошти від арештованого автомобіля заявником надано відповідь в.о. начальника Управління державної виконавчої служби (т.2 а.с.6-8), із якої убачається, що 05.12.2017 р. на рахунок із обліку депозитних сум Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області надійшли кошти в сумі 54 343, 80 грн. від реалізації автомобіля.
Однак із цієї відповіді не вбачається, що кошти, стягнуті від реалізації автомобіля, були перераховані Банку. Жодних підтверджень цього заявник не надає.
Так само не встановлено, з чого суд зробив висновок про те, що Банк отримав від ОСОБА_1 54 343,80 грн. у рахунок погашення заборгованості за кредитом від 26.03.2008 р. № 014Є/V-U, таких доказів матеріали справи не містять.
У матеріалах справи міститься виписка по кредитному договору № 014Є/V-U від 26.03.2008 р. за період 26.03.2008 р. по 14.11.2019 р. (т.2 а.с.9-17) із якої не вбачається зарахування у рахунок погашення заборгованості суми 54 343,80 грн. від реалізації арештованого автомобіля.
Проаналізувавши встановлені обставини справи та надавши їм належну правову оцінку, колегія суддів констатує відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення, оскільки така заява є безпідставною.
Суд першої інстанції не врахував, що в силу приписів ч.6 ст. 444 ЦПК України заявником не надано належного та допустимого доказу, який би підтвердив, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про поворот виконання заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25.09.2015 р.
За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд вважає, що ухвалу суду першої інстанції належить скасувати як незаконну та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про поворот виконання судового рішення.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, п.п.1,3,4 ч.1 ст. 376, 381-384 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
2.Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 23 березня 2021 року скасувати.
3.У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення відмовити.
4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
5.Повне судове рішення складено 25 жовтня 2021 р.
Судді: