Номер провадження: 22-ц/813/2932/21 
Номер справи місцевого суду: 522/15270/20
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О.М., Погорєлової С.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення індексу інфляції та три відсотки річних за прострочення виконання забов`язання, -
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 08.09.2020р. звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення 3 відсотків річних за користування грошовими коштами у розмірі 2081, 34 грн. та інфляційних збитків у розмірі 4 294, 88 грн. за невиконання рішення суду у справі №522/13692/17, яке набрало законної сили 31 серпня 2018 року.
В обґрунтування позовної заяви зазначив, що Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2018 року залишено без змін рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2018 року у справі №522/13692/17 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування пенсії ОСОБА_1 згідно довідки про нараховане грошове забезпечення № 443 від 13.05.2017 року, які ОСОБА_1 отримував протягом останніх 13 місяців підряд перед звільненням з військової служби та призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі, який обчислений з грошового забезпечення до складу якого включені щомісячна грошова винагорода, винагорода за передування в зоні проведення АТО, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація, винагорода за виконання поставлених бойових завдань на території противника, які ОСОБА_1 отримував протягом останніх 13 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби, в розмірі: 10 278,25 гривень (Десять тисяч двісті сімдесят вісім грн. 25 коп.). Також, зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01 червня 2017 року.
Рішення судів у справі №522/13692/17 набрали законної сили 31 серпня 2018 року.
Нарахована доплата пенсії за період з 01.06.2017 по 31.12.2017 в сумі 36 518,30 грн. зарахована на його поточний рахунок по додатковій відомості 24.07.2020 відповідно до протоколу від 21.07.2020 №27 засідання Комісії з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду у відповідності до постанови КМУ №649 від 22 серпня 2018 року.
При цьому, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду 22 липня 2020 року у справі № 640/5248/19 визнано протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».
Таким чином, через такі протиправні дії відповідача, позивач не своєчасно отримав виплату суми недоплаченого основного розміру пенсії, і як наслідок поніс збитки, а тому вважає, що з відповідача підлягають стягненню, у відповідності до норм ст.625 ЦК України, встановлений індекс інфляції за весь час прострочення, та три проценти річних від простроченої суми із 31 серпня 2018 року (дати набрання законної сили рішенням суду по справі №522/13692/17) по 24 липня 2020 року (дата часткової виплати недоплаченої частини основного розміру пенсії).
Відтак, вважає за доцільне зробити розрахунок за період з 31 серпня 2018 року по 24 липня 2020 року з розрахунку часткової виплати недоплаченої частини основного розміру пенсії в розмірі 36 518,00 грн.:
Інфляційні витрати: індекс інфляції становить за: вересень 2018 – 101,90, жовтень 2018 – 101,70, листопад 2018 – 101,40, грудень 2018 - 100,80, січень 2019 - 101,00, лютий 2019 - 100,50, березень 2019 - 100,90, квітень 2019 - 101,00, травень 2019 - 100,70, червень 2019 - 99,50, липень 2019 - 99,40, серпень 2019 - 99,70, вересень 2019 - 100,70, жовтень 2019 - 100,70, листопад 2019 - 100,10, грудень 2019 - 99,80, січень 2020 - 100,20, лютий 2020 - 99,70, березень 2020 - 100,80, квітень 2020 - 100,80, травень 2020 - 100,30, червень 2020 - 100,20, липень 2020 - 99,40.
Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = (ІІ1 : 100) x (ІІ2 : 100) x (ІІ3 : 100) x ... (ІІZ : 100)
ІІ1 – індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Останній період
IIc (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) = 1.11760989
Інфляційне збільшення:
36 518,00 x 1.11760989 - 36 518,00 = 4 294,88 грн.
Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С – сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.
Період прострочення грошового зобов`язання:	Кількість днів у періоді	Сума	
з 31/08/2018 до 31/12/2019 36 518,00 x 3 % x 488 : 365 : 100	488	1 464,72 грн.	
з 01/01/2020 до 24/07/2020 36 518,00 x 3 % x 206 : 366 : 100	206	616,62 грн.	

Всього штрафних санкцій: 2 081,34 грн.
Звідси загальний розмір відсотків за користування грошовими коштами та інфляційних збитків в порядку ст.625 ЦК України за період прострочення грошового зобов`язання 694 дні становить:4 294,88 грн. (інфляційне збільшення) + 2 081,34 грн. (штрафні санкції) = 6 376 (шість тисяч триста сімдесят шість) гривень 22 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення індексу інфляції та три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання – задоволено.
Стягнуто із Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ 20987385, місцезнаходження м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83) на користь  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) три відсотки річних та інфляційні збитки у порядку ст. 625 ЦК України за період прострочення грошового зобов`язання у загальному розмірі 6 376 (шість тисяч триста сімдесят шість) гривень 22 коп.
Стягнуто із Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ 20987385, місцезнаходження м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83) на користь держави судовий збір у розмірі 840, 80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

30 листопада 2020 року представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області було подано апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2020 року, відповідно до якої відповідач просить рішення суду першої інстанції - скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
При цьому посилаючись на те, що судом першої інстанції було проігноровано, що нарахована доплата пенсії за період з 01.06.2017 року по 31.12.2017 року в сумі 36518,30 грн. зарахована на поточний рахунок позивача.
Судом першої інстанції не враховано, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником в яких є Пенсіний фонд України спрямовуються на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості прийняття. 
Виділення коштів для виплат не залежить від Головного управління пенсійного фонду.
Апелянт вказує, що посилання суду першої інстанції на висновки Великої Палати Верховного Суду в своїй постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц є невірним, оскільки, у даному випадку, позивач є військовим пенсіонером та спеціальним законом, який регулює правовідносини щодо його пенсійного забезпечення є Закон №2262.
Апелянт звертає увагу суду на те, що спірні правовідносини не відносяться до цивільних, не засновані на договірних зобов`язаннях, а є публічно-правовими і регулюються нормами спеціального законодавства.
Відтак, за результатами розгляду суди уповноважені прийняти рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення, а не про стягнення конкретних грошових коштів, однак судом першої інстанції даний факт проігноровано.
В свою чергу, судом задоволено самостійний розрахунок позивача інфляційних витрат та 3% річних, який є неналежним доказом по справі, оскільки це виключна компетенція Головного управляння пенсійного фонду.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду суду в особі судді судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду Князюка О.В. від 15.01.2020 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишено без руху, оскільки скаржником не було сплачено судовий збір.
22 січня 2021 року до суду апеляційної інстанції на виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, апелянтом подано заяву якою усунуто недоліки зазначені в ухвалі. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.02.2021 року провадження у вказаній цивільній справі було відкрито.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.11.2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2018 року залишено без змін рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2018 року у справі №522/13692/17 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування пенсії ОСОБА_1 згідно довідки про нараховане грошове забезпечення № 443 від 13.05.2017 року, які ОСОБА_1 отримував протягом останніх 13 місяців підряд перед звільненням з військової служби та призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі, який обчислений з грошового забезпечення до складу якого включені щомісячна грошова винагорода, винагорода за передування в зоні проведення АТО, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація, винагорода за виконання поставлених бойових завдань на території противника, які ОСОБА_1 отримував протягом останніх 13 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби, в розмірі: 10 278,25 гривень (Десять тисяч двісті сімдесят вісім грн. 25 коп.). Також, зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01 червня 2017 року.
Рішення судів у справі №522/13692/17 набрали законної сили 31 серпня 2018 року.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Нарахована доплата пенсії за період з 01.06.2017 року по 31.12.2017 року в сумі 36 518,30 грн. зарахована на його поточний рахунок по додатковій відомості 24.07.2020 відповідно до протоколу від 21.07.2020 року №27 засідання Комісії з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду у відповідності до постанови КМУ №649 від 22 серпня 2018 року.
При цьому, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду 22 липня 2020 року у справі № 640/5248/19 визнано протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Мотивувальна частина
застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що мають місце грошові зобов`язання з виплат пенсії за постановою Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2018 року та виплати пенсії за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2018 року у справі №522/13692/17, які відповідач виконував з порушенням строків виплати, а тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає твердження апеляційної скарги щодо неможливості пред`явлення спадкоємцем вимог про стягнення з боржника 3% річних та індексу інфляції, як це передбачено ст. 625 ЦК України є безпідставними виходячи з наступного.
За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові від 04.03.2020 року у справі №757/63985/16 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що слід розрізняти вимоги щодо стягнення недоотриманої суми пенсії (борг за пенсійними виплатами) та стягнення компенсації втрати частини доходів через порушення строків їх виплати.
У позові ОСОБА_1 на підставі ст. 625 ЦК України, у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду, просив стягнути інфляційні втрати за прострочення виконання основного зобов`язання і три проценти річних від простроченої суми.
Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
З викладеного можна зробити висновок, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, регулюються нормами ЦК України, що передбачають відповідальність за порушення грошового зобов`язання (частина друга статті 625 цього Кодексу).
Спір про застосування статті 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання, підтвердженого чинним судовим рішенням, навіть якщо учасником цього зобов`язання є суб`єкт владних повноважень, розглядається залежно від суб`єктного складу у порядку цивільного чи господарського судочинства.
Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 року у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18) у схожих правовідносинах.
Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Відповідний правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18).
Положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.
У Постанові Одеського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2018 року та в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2018 року у справі №522/13692/17 визнано грошові зобов`язання держави, які належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню.
Поданий ОСОБА_1 до суду розрахунок 3% річних та інфляційних втрат ГУ ПФУ в Одеській області не спростовано, доказів щодо неправильності розрахунку суду не надано, у зв`язку з чим, з урахуванням вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду не вбачає правових підстав для перевірки правильності вказаного нарахування.
Посилання апеляційної скарги щодо неможливості застосування ст. 625 ЦК України, щодо постанов, які ухвалені в порядку Кодексу адміністративного судочинства, є безпідставними.
Не зазначення в судових рішеннях конкретної суми не свідчить про відсутність грошового зобов`язання. Адже суд позбавлений можливості її зазначити в резолютивній частині, оскільки зобов`язує відповідача здійснити такий перерахунок. Не зазначення суми, що підлягає виплаті позивачу, у резолютивній частині судового рішення, не впливає на характер зобов`язання, що у даному випадку є грошовим.
Твердження апеляційної скарги про неможливість виконання рішення суду за відсутності належного фінансування та посилання на необхідність застосування Порядку № 440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду виконання яких гарантується державою» є неприйнятними.
Відсутність бюджетного фінансування не може вважатися законною підставою для не виплати позивачеві належних йому сум грошових коштів.
До того ж, ст. 625 ЦК України не пов`язує підстави для застосування встановленої неї відповідальності із наявністю чи відсутністю бюджетного фінансування боржника.
Порядок № 440, визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними.
Відповідно до частин 1-2 статті 3 Закону України «Про гарантії держави по виконанню судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Отже, вказаним Законом передбачається виконання саме рішень про стягнення коштів з державного органу.
Натомість, постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2018 року стосувалась зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити пенсію позивачеві за певний період.
Будь - яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 77,78,79, 80 ЦПК України, які б мали доказове значення апеляційна скарга не містить.
Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції і зводяться до невірного тлумачення норм матеріального права та переоцінки доказів, які були належним чином оцінені судом першої інстанції.
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

 РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенчійного фонду України в Одеській області про стягнення індексу інфляції та три відсотки річних за прострочення виконання забов`язання - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 05 листопада 2021 року.
Головуючий:                                                                                О. В. Князюк

Судді:                                                                  С.О. Погорєлова

О.М. Таварткіладзе