Постанова
Іменем України 
 
09 листопада 2021року
м. Київ
справа № 750/1227/18
провадження № 51-10386 км 18
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                     ОСОБА_5 , 
засудженого                                               ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Київського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Ленінівка Менського району Чернігівської області, жителя                    АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
ВирокомДеснянського районного суду м. Чернігова від 22 березня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк                2 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Згідно з вироком,  ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він                  24 листопада 2017 року о 16.40 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем ВАЗ-21063 д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці 1-го Травня в місті Чернігові зі сторони вулиці Марес`єва у напрямку вулиці Генерала Бєлова, грубо порушуючи вимоги пп. «б» п. 2.3, пп. «а» п. 2.9, пунктів 2.10, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її змінами, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким зменшував швидкість інший транспортний засіб, що рухався по суміжній смузі руху, не зменшив швидкості та не зупинився і, не переконавшись у тому, що на пішохідному переході немає пішоходів, продовжив рух та вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїзну частину по пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, внаслідок чого останній було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.
Вироком Київського апеляційного суду від 19 квітня2021 року скасовано вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання і ухвалено в цій частині новий вирок, яким призначено ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. У решті вирок залишено без змін. 
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості, просить вирок апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що апеляційний суд безпідставно не застосував положення ст. 69 КК, оскільки при призначенні покарання не були враховані добровільне часткове відшкодування засудженим завданих збитків, а також те, що   ОСОБА_6 фактично відбув іспитовий строк визначений йому вироком суду першої інстанції при звільненні від відбування покарання з випробуванням і представник Центру пробації звертався до суду про звільнення засудженого від покарання через закінчення іспитового строку. Також вважає, що поза увагою апеляційного суду залишилося те, що   ОСОБА_6 повернувся на місце ДТП і у скоєному щиро розкаявся. 
Позиції інших учасників судового провадження
В судовому засіданні засуджений     ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу і просив скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Прокурор у судовому засіданні заперечив щодо задоволення касаційної скарги та просив вирок апеляційного суду залишити без зміни. 
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу та переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості     ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, кваліфікація дій за ч. 2               ст. 286 КК у касаційній скарзі захисника не оспорюються.
Що стосується доводів про неправильне застосування кримінального закону, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, то колегія суддів вважає ці доводи безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, переглянувши вирок суду першої інстанції, вказаних вимог закону апеляційний суд дотримався.
Так,   ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні тяжкого злочину, при цьому він щиро розкаявся, частково відшкодував потерпілій заподіяну шкоду, а потерпіла не наполягала на призначенні йому суворої міри покарання. 
Повною мірою врахувавши вказані обставини, апеляційний суд правильно призначив  ОСОБА_6 основне покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки, яке є мінімальним за розміром, встановленим санкцією зазначеної статті.
Разом з тим, зваживши на те, щозасуджений     ОСОБА_6  керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, скоїв наїзд на потерпілу на пішохідному переході, а також його поведінку після скоєння злочину – залишення місця вчинення злочину,апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування положень статей 69, 75 КК.
Вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання достатньо вмотивований та відповідає вимогам ст. 420 КПК.
На думку колегії суддів, призначене апеляційним судом  ОСОБА_6 покарання відповідає меті покарання, є співмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам, а також необхідним і достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення нових злочинів. 
Оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а призначене покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, касаційну скаргу захисника                        ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, а вирок суду апеляційної інстанції - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, 
ухвалив: 
Вирок Київського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року щодо                            ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню
не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                        ОСОБА_10 атієк                                ОСОБА_3