УХВАЛА

06 грудня 2021 року 
Київ
справа №813/7713/14
адміністративне провадження № К/9901/20742/20, №  К/9901/21395/20      

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Соколова В.М.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Калашнікової О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 813/7713/14 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Військової прокуратури Західного регіону України про визнання протиправним     та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, 
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому, з урахуванням змінених позовних вимог, просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України від              23 жовтня 2014 року № 1502-К про його звільнення з посади заступника військового прокурора Західного регіону України - начальника слідчого управління у зв`язку з припиненням трудового договору за пунктом 72 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП );
- поновити його на посаді заступника військового прокурора Західного регіону України з 24 жовтня 2014 року;
- стягнути на його користь з Військової прокуратури Західного регіону України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 жовтня 2014 року по день прийняття судового рішення відповідно до вимог частини другої статті 235 КЗпП України, статті 27 Закону України «Про оплату праці», пунктів     2, 5, 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок № 100);
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за один місяць;
- зобов`язати Генеральну прокуратуру України виплатити йому компенсацію за заподіяну незаконним звільненням з роботи моральну шкоду в розмірі 108 розмірів мінімальної заробітної плати на день винесення рішення;
- стягнути з Генеральної прокуратури України судові витрати, пов`язані з проведенням судово-психологічної експертизи № 345/18 від 27 липня 2018 року у розмірі 10 296, 00 грн та сплачений судовий збір у розмірі 4506,85 грн.
Короткий зміст судових рішень 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 року №1502к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника військового прокурора Західного регіону України - начальника слідчого управління у зв`язку з припиненням трудового договору за пунктом 72 статті 36 КЗпП. Поновлено на посаді заступника військового прокурора Західного регіону України - начальника слідчого управління з 24 жовтня 2014 року. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 жовтня 2014 року по            10 січня 2020 року у розмірі 650    039,43 грн, з утриманням податків та інших обов`язкових платежів при виплаті. Рішення суду у частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання. У задоволенні інших позовних вимог  відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2020 року апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 24 жовтня 2014 року по                10 січня 2020 року в розмірі 650 039,43 грн з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів, - і в цій частині прийнято нову постанову. Стягнуто з Військової прокуратури Західного регіону України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 жовтня 2014 року по 10 січня 2020 року в розмірі 994045,67 грн, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року залишено без змін.
Обидві сторони звернулись з касаційними скаргами до суду касаційної інстанції.
Верховний Суд постановою від 02 листопада 2021 року касаційні скарги Офісу Генерального прокурора та ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня              2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2020 року у справі № 813/7713/14 змінив, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від       15 липня 2020 року у справі № 813/7713/14 у частині позовної вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 жовтня 2014 року по 10 січня 2020 року в розмірі 994 045,67 грн, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів скасував, а справу направив на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду. В іншій частині судові рішення залишив без змін.
11 листопада 2021 року до Верховного Суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового рішення, у якій заявник просить ухвалити додаткове рішення яким зобов`язати відповідача виплатити позивачу компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 108 розмірів мінімальної заробітної плати; стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з проведенням судово-психологічної експертизи та сплачений судовий збір.
03 грудня 2021 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи                                    № 813/7713/14 для розгляду цієї заяви.
Відповідно до частини третьої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Норми права та висновки за результатами розгляду заяви
Перевіряючи обґрунтованість доводів заявника наведених у заяві про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
За правилами частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Слід зазначити, що процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням обов`язку, зокрема, про необхідність надання судом відповідей на всі заявлені позивачем (третьою особою) вимоги.
За змістом частини першої статті 252 КАС України підставою для винесення додаткового рішення може бути неухвалення судом рішення щодо однієї з позовних вимог, якщо щодо решти вимог, заявлених у позові, рішення ухвалено. Додаткове рішення необхідне також у тих випадках, коли відповідь суду не відповідає обсягу поставленого питання або ж спосіб судового захисту викладений неповно.
Таким чином, додатковим судовим рішенням вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази. Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення. При цьому додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі.
Суд касаційної інстанції, відповідно до частини другої статті 341 КАС України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Предметом касаційного перегляду у цій справі були судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій, як в частині задоволення позову так і в частині відмови у його задоволенні.
Вирішуючи спір в частині вимог про стягнення моральної шкоди та витрат на експертизу суди попередніх інстанцій виходили з такого.
Оскільки звільнення позивача проведено не з власної ініціативи роботодавця, а на виконання вимог Закону України «Про очищення влади», отже відсутні підстави для стягнення із Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) на користь позивача моральної шкоди, зумовленої незаконним звільненням з посади.
Понесені позивачем витрати за проведення судово-психологічної експертизи та сплачений судовий збір за подання адміністративного позову та апеляційної скарги стосуються позовної вимоги про відшкодування (стягнення) моральної шкоди. Ураховуючи, що позовна вимога про відшкодування (стягнення) моральної шкоди не підлягає задоволенню, тому відсутні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача таких судових витрат.
Здійснивши касаційний перегляд Верховний Суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість вимог касаційної скарги ОСОБА_1 , зокрема, в частині неправильності висновків судів щодо обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача, в решті (щодо моральної шкоди та витрат, пов`язаних з проведенням судово-психологічної експертизи, судового збору) касаційний суд визнав судові рішення першої та другої інстанцій такими, що ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права. Допущення порушення судами норм процесуального права в частині вирішення означених вимог - суд  касаційної інстанції не установив.
Відтак Верховний Суд в іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2020 року у справі № 813/7713/14 залишив без змін (абзац п`ятий резолютивної частини).
Таким чином, стверджувати, що касаційним судом не вирішено будь-яку заявлену позивачем вимогу підстав не має.
При цьому слід відзначити, що Судом який вирішує спір по суті в межах заявлених позивачем вимог є суд першої та другої інстанцій. Касаційний суд своєю чергою є судом права а не факту, тобто він лише здійснює касаційний перегляд ухвалених судом першої та апеляційної інстанцій рішень на предмет правильності застосування ними норм матеріального права та наявності - порушень судами норм процесуального права. 
Що також зумовлює висновок, що  підстави для ухвалення додаткового судового рішення - відсутні.
Керуючись статтями  248, 252 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 813/7713/14 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Військової прокуратури Західного регіону України про визнання протиправним  та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
В.М. Соколов
А.Г. Загороднюк 
 О.В. Калашнікова ,
Судді Верховного Суду