ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року	Львів	Справа № 260/1794/21 пров. № А/857/15897/21	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Шевчук С.М., Шинкар Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року (ухвалене головуючим-суддею Скраль Т.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Ужгороді) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (далі – в/ч НОМЕР_1 , відповідач) щодо невірного нарахування індексації грошового забезпечення під час проходження ним військової служби за період з 02.01.2013 по 01.03.2018, зобов`язати в\ч НОМЕР_1 нарахувати та виплати йому індексацію грошового забезпечення під час проходження військової служби за період з 01.01.2013 по 01.03.2018 із застосуванням січня 2008 року, як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) з урахуванням проведеної виплати, зобов`язати відповідача надати довідку - розрахунок нарахування невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2013 по 01.03.2018, із застосуванням січня 2008 року, як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо невірного нарахування позивачу індексації грошового забезпечення під час проходження ним військової служби за період з 01.04.2013 по грудень 2013 року, з 01.01.2014 по 28.02.2018 та зобов`язано відповідача нарахувати та виплати йому індексацію грошового забезпечення під час проходження військової служби за вказаний період із застосуванням січня 2008 року, як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) з врахуванням проведеної виплати. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, в/ч НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.01.2021 по справі №260/3548/20, було проведено повний розрахунок з позивачем та виплачено йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018. Для виплати індексації в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було. Фінансування на виплату індексації не здійснювалося. Відповідно у період до 01.01.2016 та після 01.03.2018 індексація грошових доходів позивача здійснювалася у повному обсязі. Проведення індексації грошового забезпечення позивача станом на теперішній час виконано у повному обсязі за весь період його служби у в/ч НОМЕР_1 . Щодо зміни базового місяця, то розрахунок індексації грошового забезпечення, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, відповідно до положень Закону України «Про індексацію грошових доходів нaceлeння» №1282-XII від 03.07.1991 (далі – Закон №1282-XII) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 (далі – Порядок №1078), є компетенцією в/ч НОМЕР_1 , як органу, в якому позивач проходив/проходить службу і де отримував грошове забезпечення.
Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк та не оскаржив рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог. 
Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті. 
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що 02.01.2013 відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №2 ОСОБА_1 приступив до виконання службових обов`язків.
16.09.2020 позивача було звільнено наказом командира в/ч НОМЕР_2 (по особовому складу) №332 на підставі п. «а» ч.1 ст.26 (у запас), п.п. «а» п.2 ч.5 (у зв`язку із закінченням строку контракту) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі – Закон №2232-XII) з правом носіння військової форми одягу.
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №238 від 19.10.2020, ОСОБА_1 з 17.10.2020 було виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Виноградівського РВК Закарпатської області.
14.01.2021 рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду по справі №260/3548/20, яке набрало законної сили 15.02.2021, в/ч НОМЕР_1 було зобов`язано здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.
27.04.2021 позивач звернувся із заявою до в/ч НОМЕР_1 , в якій просив нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2013 по 16.09.2020 з урахуванням проведеної виплати, здійсненої відповідно до рішення суду по справі №260/3548/20, з установленням січня 2008 року та березня 2018 року, як базового місяця.
16.04.2021 в/ч НОМЕР_1 листом №143/53/536 надала відповідь, відповідно до якої індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 позивачу виплачено у повному обсязі з розрахунку останнього базового місяця січня 2014 року.
13.07.2021 в/ч НОМЕР_1 видала ОСОБА_1 довідку №143/53/986, в якій зазначила, що індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 у в/ч НОМЕР_1 виплачувалась за період з січня 2013 року по березень 2013 року з розрахунку базового місяця січень 2008 року, у період з квітня 2013 року по 31.12.2013 з розрахунку базового місяця квітня 2013 року, індекс споживчих цін за період з квітня по грудень 2013 року складає 0%. За період з січня 2014 року по 31.12.2015, з розрахунку базового місяця січень 2014 року. Індексація за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 виплачена згідно рішення суду в сумі 40538,27 грн, з розрахунку базового місяця січень 2014 року.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо визначення місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін, позивач звернувся до адміністративного суду із зазначеним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яка вперше відбулась у січні 2008 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова №1294), яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність 01.03.2018. Відтак вважав, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації. Підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з січня 2008 року по березень 2018 року, що є підставою для встановлення іншого базового місяця для проведення індексації, не відбувалося. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що індексація за період з 01.01.2013 по 28.02.2018 повинна була виплачуватися позивачу з урахуванням базового місяця індексації січень 2008 року.
Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі – Закон №2011-XII).
У частин першій статті 9 Закону №2011-XII закріплену гарантію держави на достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення військовослужбовців в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців (абз.2 ч.1 ст.9 Закону №2011-XII).
Частиною другою статті 9 Закону №2011-XII  визначено, що до складу грошового забезпечення входять : посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 Закону №2011-XII).
Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, в тому числі щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Відповідно до ч.2 ст.19 цього Закону, державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом №1282-XII.
Згідно дефініції, наведеної в абз.2 ст.1 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Згідно ч.6 ст.2 Закону №1282-XII, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до ст.3 Закону №1282-XII, індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
При цьому, відповідно до визначення, яке міститься в абз.3 ст.1 Закону №1282-XII, індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Частиною першою статті 4 Закону №1282-XII передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (ч.2 ст.4 Закону №1282-XII).
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті (ч.3 ст.4 Закону №1282-XII).
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (ч.4 ст.4 Закону №1282-XII)
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч.5 ст.4 Закону №1282-XII).
Частиною другою статті 5 Закону №1282-XII передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Відповідно до ч.6 ст.5 Закону №1282-XII, проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Статтею 6 Закону №1282-XII передбачено, що у разі виникнення обставин, передбачених  статтею 4 вказаного Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком №1078.
Відповідно до п.11 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №491-IV від 06.02.2003. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Відповідно до абз.5 п.2 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Згідно абз.1, 2, 5, 6 п.4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.
Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Абзацами 1, 6 пункту 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 11 цього Порядку.
Відповідно до п.п.2 п.6 Порядку №1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню : підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Колегія суддів звертає увагу на те, що правове регулювання виплати індексації визначає умови (якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.
У рішенні від 15.10.2013 по справі №9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України Конституційний Суд України зазначив про те, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Верховний Суд у постановах від 19.06.2019 по справі №825/1987/17, від 20.11.2019 по справі №620/1892/19, від 05.02.2020 по справі №825/565/17 дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється відповідно до Порядку №1078.
Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону №1282-XII, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
На підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати місяць підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.
З матеріалів справи видно, що згідно довідки та карток особового рахунку військовослужбовця, позивачу виплачувалась індексація грошового забезпечення з січня 2013 по березень 2013 включно з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця, з травня 2014 року по 28.02.2018 включно з урахуванням січня 2014 рік, як базового місяця.  
Згідно карток особового рахунку військовослужбовця №69 за 2013 рік та №67 за 2014 рік, у період з квітня 2013 по квітень 2014 включно індексація не виплачувалась.
Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  від 1952 року (далі - Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).
У зв`язку з цим, ЄСПЛ не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до  статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме : у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Суд також враховує рішення Конституційного суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013, в якому зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг.
Тобто, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12.12.2018 по справі №825/874/17, від 19.06.2019 по справі №825/1987/17, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.
Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 щодо невірного нарахування індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби за період з травня 2014 року по 28.02.2018 та зобов`язання здійснити вказані нарахування з врахуванням січня 2008 року, як базового місяця, колегія суддів зазначає наступне.
До прийняття Кабінетом Міністрів України постанови №1013 від 09.12.2015 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», яка набрала чинності з 15.12.2015 та підлягала застосуванню з 01.12.2015, базовим місяцем вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати), а базовий місяць (місяць підвищення) визначався у разі коли зросла зарплата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати.
Відповідно до п.2 Порядку №1078 (в редакції, чинній до 15.12.2015), індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру : грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Як зазначалось вище, відповідно до ч.2 ст.9 Закону №2011-XII, до складу грошового забезпечення входять : посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії), одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Таким чином, місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.
Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати місяць підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру (місяць, в якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових).
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 13.01.2020 по справі №803/203/17, від 22.07.2020 по справі №400/3017/19, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що для індексації грошового утримання позивача з травня 2014 року по 28.02.2018 відповідач застосував базовими місяцями січень 2014 року, як місяць у якому збільшилось грошове забезпечення позивача. 
Таким чином, оскільки кожна із сторін доводила необхідність застосування відмінних базових місяців, позивач не погоджувався із застосуванням базового місяця січня 2014 року, а вважав належним базовим місяцем саме січень 2008 року, суд апеляційної інстанції вважає, що слід надати оцінку доводам сторін щодо базових місяців для нарахування та виплати індексації за спірний період.
Так, підвищені посадові оклади військовослужбовців були встановлені Постановою №1294 (втратила чинність 01.03.2018).
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з 2014 року відбулось збільшення доходу позивача за рахунок підвищення з 20% до 25% надбавки за вислугу років, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» та наказом Міністра оборони України №595 від 15.11.2010 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України» (далі - Інструкція №595).
В контексті положень статті 9 Закону №2011-XII та Постанови №1294, місяць в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових) є базовим місяцем при проведенні індексації.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.02.2020 по справі №825/565/17.
Також, суд апеляційної інстанції враховує роз`яснення Міністерства соціальної політики України, надані в листі №23/0/66-17/163 від 02.03.2017, згідно з якими місяць встановлення зазначеної грошової винагороди та місяць, в якому збільшувався відсоток цієї винагороди порівняно з попереднім періодом (в даному випадку січень 2014 року), вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для проведення індексації.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивача базовим місяцем слід враховувати саме січень 2014 року, а не січень 2008 року.
За таких обставин, відповідачем здійснено нарахування індексації з врахуванням вірного базового місяця для обчислення індексації.
Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з травня 2014 року по 28.02.2018 з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця.
Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 щодо невірного нарахування індексації грошового забезпечення під час проходження позивачем військової служби за період з 01.04.2013 по 30.04.2014 включно та зобов`язання здійснити вказані нарахування з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця, колегія суддів зазначає наступне.
У спірній правовій ситуації індексація не була нарахована та виплачена позивачеві.
Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.
За таких обставин, суд вважає, що у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, відповідно до положень Порядку №1078 та Закону №1282-XII, покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця відсутні.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.10.2020 по справі №240/11882/19.
Таким чином, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.04.2013 по 30.04.2014.
Згідно ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є : 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року по справі №260/1794/21 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невірного нарахування індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби за період з 01 квітня 2013 року по 30 квітня 2014 року включно.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення під час проходження військової служби за період з 01 квітня 2013 року по 30 квітня 2014 року включно.
У задоволені решти позовних вимог відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. М. Шевчук 	
 	 	Т. І. Шинкар