15.11.21
22-ц/812/2000/21

Єдиний унікальний номер судової справи: 473/3247/21
Провадження №22-ц/812/2000/21

Постанова
Іменем України

15 листопада 2021 року         м. Миколаїв справа № 473/3247/21
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Самчишиної Н.В.,
суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 вересня 2021 року, постановлену суддею Лузан Л.В. у справі за заявою Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію,

встановив:

02 вересня 2021 року Акціонерне товариство «Миколаївобленерго» (далі – АТ «Миколаївобленерго» або Товариство) звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію.
В заяві АТ «Миколаївобленерго» зазначав, що ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачем електричної енергії, розподіл якої здійснює Товариство.
За вищевказаною адресою, 23 березня 2010 року між ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» (правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ «Миколаївобленерго») та ОСОБА_1 було укладено договір про користування електричною енергією за №318225 (далі – Договір) та відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Станом на 01 січня 2019 року виникла заборгованість по особовому рахунку № НОМЕР_1 на загальну суму 738,99 грн.
Посилаючись на зазначене, АТ «Миколаївобленерго» просило видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 цієї заборгованості. 
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 вересня 2021 року відмовлено у видачі судового наказу з тих підстав, що з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, що перевищує позовну давність.
Не погодившись з вказаною ухвалою, заявник звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, зокрема статей 256, 257, 264 ЦК України, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що судом першої інстанції не враховано те, що відповідно до виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 за розрахунковий період серпень 2018 року у боржника виникла заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 83,77 грн. Згідно п. 12 Договору плата за спожиту протягом розрахункового періоду (календарного місяця) електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо розрахунки проводяться по розрахунковим книжкам. У разі оплати по виписаних платіжних рахунках, їх оплата здійснюється не пізніше дня, що вказано в рахунку. Оскільки термін оплати заборгованості за серпень 2018 року закінчувався 10 вересня 2018 року, тому перебіг строку позовної давності починається з 11 вересня 2019 року. 
Крім того, АТ «Миколаївобленерго» зазначало, що суд не звернув уваги, що у жовтні 2018 року та у січні 2019 року боржником були сплачені кошти за електричну енергію, що свідчить про переривання позовної давності.
Також заявник вказував, що судом не враховано, що відповідно до розділу 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусною хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, ст. 257 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину. 
За даних обставин заявник вважав, що заява на видачу судового наказу подана в межах позовної давності, у зв`язку з чим у суду були відсутні підстави для відмови у видачі судового наказу.
За приписами частини другої статті 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що АТ «Миколаївобленерго» в порядку наказного провадження звернулося до суду із заявою, в якій просило видати судовий наказ про стягнення з  ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 783,99 грн.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником заявлено вимоги про стягнення заборгованості за період, що перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним.
Як зазначалось вище, АТ «Миколаївобленерго» звернувся до суду в порядку наказного провадження про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.
Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Порядок вирішення справ в наказаному провадженні законодавцем визначено в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України (статті 160-173).
Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом (ч. 3 ст. 160 ЦПК України).
В частині першій статті 161 ЦПК України передбачено вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Зокрема, згідно пункту 3 цієї частини судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
Згідно з пункту 5 частини першої статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд з такою вимогою.
Наявність обставин, які вказують на перевищення позовної давності, що є підставою для відмови у видачі судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із обґрунтованості заявленої вимоги і документів, доданих до заяви.
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу АТ «Миколаївобленерго» не зазначив періоду, за який нарахована заборгованість в розмірі 783,99 грн., яку заявник просив стягнути з боржника. 
Судом встановлено, що згідно виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 , наданої заявником на підтвердження заявлених вимог, останнім нараховувалась заборгованість з січня 2018 року.
Із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості АТ «Миколаївобленерго» звернулося 02 вересня 2021 року (а.с. 1).
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість виникла з серпня 2018 року, термін оплати, якої закінчувався 10 вересня 2021 року, а тому подавши заяву про видачу судового наказу 02 вересня 2021 року заявником не пропущено позовної давності.
Не зазначення в заяві про видачу судового наказу періоду, за який нараховано заборгованість по сплаті та надання документів, з яких вбачається нарахування боргу з січня 2018 року позбавляє суд об`єктивної можливості дійти безспірного висновку щодо дотримання позовної давності.
До того ж, як слідує з договору про користування електричною енергією строк плата за спожиту протягом розрахункового періоду (календарного місяця) електричну енергію вноситься або не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо розрахунки проводяться по розрахунковим книжкам або у разі оплати по виписаних платіжних рахунках, їх оплата здійснюється не пізніше дня, що вказано в рахунку.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим та мотивованим висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відмови у видачі судового наказу з тих  підстав, що вимогу пред`явлено за період, що виходить за межі загальної позовної давності.
Доводи апеляційної скарги про те, що відбулося переривання позовної давності, у зв`язку з частковою оплатою боржником боргу у жовтні 2018 року та січні 2019 року, а також продовження позовної давності на період дії карантину, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Дійсно, Цивільний кодекс України містить положення щодо переривання перебігу позовної давності та можливості її застосування.
Однак, встановлення даних обставин виходить за межі інституту наказаного провадження. Так, стаття 165 ЦПК України не містить вимог щодо з`ясування судом обставин переривання позовної давності.
Пропуск позовної давності свідчить про наявність спору між заявником та боржником, а тому підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.
При вирішенні питання про стягнення вказаної заборгованості з боржника в порядку наказного провадження, останній буде позбавлений можливості звернутися до суду з відповідною заявою про застосування позовної давності, чим можуть бути обмежені його права. 
З урахуванням вказаних обставин, заявлені вимоги не є безспірними, оскільки з`ясування питання щодо дотримання позовної давності можливо лише в порядку позовного провадження. 
Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 165 ЦПКМ України, не позбавляє заявника права звернутися з такими самими вимогами в порядку позовного провадження, та відповідно доводити факт переривання  позовної давності, у разі подання боржником заяви про застосування позовної давностіта/або продовження позовної давності на період дії карантину.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що питання щодо відмови у видачі судового наказу судом першої інстанції вирішено з дотриманням норм процесуального права.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 374-375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» залишити без задоволення, а ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 вересня 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий        Н.В. Самчишина

Судді        П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 15 листопада 2021 року.