ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 р. 	Справа № 520/8444/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2021, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., м. Харків, повний текст складено 14.07.21  по справі № 520/8444/21
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління Національної поліції в Харківській області                       
про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі – відповідач), в якому просить суд: зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити на його користь середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 18.09.2020 року по 29.04.2021 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року у справі № 520/8444/21 у задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року у справі №520/8444/21 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідачем не був нарахований та виплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.09.2020 року, коли відповідачу стало відомо про вимогу стосовно розрахунку всіх невиплачених сум позивачу (винесення судом ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі) по 29.04.2021 (по день фактичного розрахунку). 
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
На підставі положень п. 3 ч. 1ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом ГУНП в Харківській області від 15.03.2019 № 23 о/с дск ОСОБА_1 було призначено на посаду старшого оперуповноваженого УСР ГУНП в Харківській області.
Наказом Національної поліції України від 15.11.2019 № 1345 о/с ОСОБА_1  було призначено на посаду старшого оперуповноваженого 2-го відділу (оперативних розробок у східному регіоні) м. Харків 3-го управління (оперативних розробок) ДКР НП України, звільнивши з посади старшого оперуповноваженого відділу боротьби з організованою злочинністю УСР ГУНП в Харківській області.
Наказом Національної поліції України від 12.06.2020 № 605 о/с позивача було звільнено з лав Національної поліції України за пунктом 2 (через хворобу) ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Позивач зазначає, що на момент його звільнення зі служби в поліції йому не було виплачено суми індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2020 у справі № 520/11508/2020 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії та бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо невиплати на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 по жовтень 2017. Зобов`язано ГУНП в Харківській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 по жовтень 2017.
На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду в справі № 520/11508/2020 було виплачено присуджені позивачу спірні суми індексації в розмірі 3324,54 грн.
При здійсненні вказаної виплати ГУ НП в Харківській області не нарахувало та не виплатило позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з моменту звільнення до дати фактичного розрахунку 29.04.2021.
Зазначену бездіяльність позивач вважає протиправною.
Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що наказ від 15.11.2019 №1345 о/с є наказом про переведення, яким не припиняється служба в Національній поліції, та не є наказом про звільнення зі служби. Отже, підстав для покладення відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України за несвоєчасний розрахунок при звільненні на Головне управління Національної поліції в Харківській області немає.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-УІІІ Про Національну поліцію (далі - Закон № 580-УІІІ), який набрав чинності 07.11.2015.
Згідно п.4 ч. 10 ст. 62 Закону № 580-VIII, поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно дозаконута інших нормативно-правових актів України.
Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова № 988) та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799, який набрав чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України Про Національну поліцію (далі - Порядок № 260).
Разом з тим, вказаними нормативними актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку.
У відповідності до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
Отже, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
Колегія суддів звертає увагу, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.
Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейського (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.
Наведені питання врегульовані Кодексом законів про працю України.
Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу.
Згідно з положеннями статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ч. 1 статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення поліцейських, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд приходить до висновку про можливість застосування до спірних відносин норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з органів Національної поліції.
Вказана правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29.07.2020 року у справі № 0540/9613/18-а.
При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
У відповідності до ч. 2 статті 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).
Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.
Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.
Аналогічні висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 26.02.2020 у справі 821/1083/17, від 29.04.2020 у справі 821/569/17.
Як встановлено з матеріалів справи, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2020 у справі № 520/11508/2020 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії та бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо невиплати на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 по жовтень 2017. Зобов`язано ГУНП в Харківській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 по жовтень 2017.
На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду в справі № 520/11508/2020 виплачено присуджені позивачу спірні суми індексації 29.04.2021 в розмірі 3324,54 грн. (а.с. 9).
Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем фактичний розрахунок з позивачем при звільненні проведено поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП.
Таким чином, враховуючи зміст статті 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність за порушення власником строків розрахунку при звільненні, колегія суддів дійшла висновку щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
Вказані обставини спростовують доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо звільнення позивача Національною поліцією України та проведення саме Національною поліцією остаточного розрахунку.
У справі, яка розглядається, позивач у зв`язку з порушенням відповідачем його права на належну оплату праці просить нарахувати та виплатити на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.09.2020 р. по 29.04.2021 р.
Колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за можливе зобов`язати відповідача - Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 18.09.2020 року по 29.04.2021 року.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні позову, зробив помилкові висновки.
Щодо стягнення судових витрат понесених позивачем, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно  ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 908, 00 грн., що підтверджується квитанцією від 17.05.2021 року № 78127 (а.с.6), та за подання апеляційної скарги у розмірі 1362,00 грн., відповідно до квитанції № 1-886К від 07.10.2021 р. (а.с. 64).
З урахуванням наведеного, колегія суддів  приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, код ЄДРПОУ 40108599) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справаСерявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010 року)
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. ст. 311,315, 317, 321,325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 по справі № 520/8444/21 скасувати.
Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до  Головного управління Національної поліції в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 18.09.2020 року по 29.04.2021 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, код ЄДРПОУ 40108599)  на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	О.М. Мінаєва 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Я.М. Макаренко    В.А. Калиновський