14.12.21
22-ц/812/2141/21
Провадження №22-ц/812/2141/21 

П О С Т А Н О В А 
Іменем України

14 грудня 2021 року м. Миколаїв
колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Данилової О.О., Колосовського С.Ю., 
із секретарем судового засідання: Богуславською О.М.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу №489/2918/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Гуменюк Ірини Леонідівни на рішення, яке ухвалив Ленінський районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Коваленка Ігоря Володимировича у приміщенні цього суду 21 липня 2021 року, повний текст якого складений того ж дня, за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Моя Домівка» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, 

в с т а н о в и л а :

У травні 2021 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Моя Домівка» (далі – ОСББ «Моя домівка») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
       Позов мотивовано тим, що відповідач до 06 липня 2020 р. була власником квартири АДРЕСА_1 та співвласником багатоквартирного будинку, в якому 22 червня 2016 р. було створено ОСББ «Моя домівка». 23 лютого 2019 р. загальними зборами ОСББ «Моя домівка» затверджений розмір внесків на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 4 грн. 74 коп. з розрахунку на 1 кв.м квартири. 22 жовтня 2019 року  загальними зборами позивача вищевказаний розмір внесків затверджений у розмірі 5 грн. В порушення своїх обов`язків щодо своєчасної оплати за надані позивачем послуги, в період з березня 2019 року по 30 червня 2020 року утворилась заборгованість по внескам на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 2826 грн. 86 коп.
       Посилаючись на вказане, позивач просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість, три проценти річних на підставі статті 625 ЦПК України у розмірі 59 грн. 14 коп. та 62 грн. 29 коп. інфляційних витрат, а також стягнути 1000 грн. судових витрат. 
       У заяві від 17 червня 2021 року відповідачка просила відмовити у задоволення позову через його безпідставність та стягнути на її користь 5000 грн. та витрати на правничу допомогу. Вказувала, що позивач з нею будь-яких договорів не укладав, своїх обов`язків щодо надання житлово-комунальних послуг належним чином не виконував. Крім того, з 2016 року після створення ОСББ «Моя домівка» по АДРЕСА_2 , що належала відповідачу, ніхто не мешкав, що підтверджується актами про непроживання від 21 липня 2020 року, а отже підстави для стягнення з неї боргу відсутні.
       Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21 липня 2021 року позов ОСББ «Моя домівка» задоволений.
       Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ОСББ «Моя домівка» заборгованість за житлово-комунальні комунальні послуги за період з 01 березня 2019 року по 30 червня 2020 року, яка станом на 30 червня 2020 р. складається із 2826 грн. 86 коп. заборгованість зі сплати внесків на утримання, експлуатацію та ремонт будинку та прибудинкової території, 62 грн. 69 коп. інфляційних витрат та 59 грн. 14 коп. трьох процентів річних, всього - 2948 грн. 69 коп. 
       Стягнуто також з  ОСОБА_1  на користь ОСББ «Моя домівка» 2270 грн. судового збору та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі  1000 грн. 
       Рішення суду мотивована тим, що ОСОБА_1 до 06 липня 2020 року була власницею квартири АДРЕСА_1 .
       ОСББ «Моя Домівка» надає житлово-комунальні послуги, зокрема і за вказаною адресою з 22 червня 2016 року. 
       Суд вважав, що незалежно від укладення письмового договору, при фактичному отриманні наданих позивачем послуг, відповідачка зобов`язана проводити оплату за спожиті послуги в повному обсязі, із тарифів за управління багатоквартирними будинками у розмірі 4,74 грн. за 1 кв.м. з 01 березня 2019 року та у розмірі 5,00 грн. за 1 кв.м. з 01 грудня 2019 року, які встановлені рішеннями загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку № 4 від 23 лютого 2019 року та № 5 від 22 жовтня 2019 року.
       На думку суду, наявні у справі докази дають достатні підстави вважати обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з оплати вартості спожитих комунальних послуг за період з 01 березня 2019 року по 30 червня 2020 року у розмірі 2948,69 грн., з яких: 2826,86 грн. - заборгованість зі сплати внесків на утримання, експлуатацію та ремонт будинку та прибудинкової території, 62,69 грн. - інфляційні витрати та 59,14 грн. - три проценти річних.
       Суд відхилив доводи відповідачки проти позову, які викладені у заяві від 16 червня 2021 відсутність договірних відносин з спочатку ЖКП ММР «Південь», потім з підприємством «Місто для людей» і з 2016 року ОСББ «Моя домівка», про ненадання їй належної послуги та непроживання в квартирі, пославшись на те, що закон покладає на власника обов`язок з утримання свого майна, незалежно від укладення договору про надання послуг на утримання будинку і споруд та прибудинкової території та проживання в квартирі, послуги до якої надавалися. 
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1  – адвокат Гуменюк І.Л. вказує, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з березня по квітень 2019 року заявлені з пропуском позовної давності. Позовна заява підписана головою правління Максимчук О.М., тоді як у голови правління відсутні повноваження представляти ОСББ в суді. Судом не перевірено відомості щодо кількості співвласників будинків, яка зазначена у наданих до позову протоколах загальних зборів ОСББ. Також суд не приділив уваги запереченням відповідачки проти позовної заяви. 
       У відзиві на апеляційну скаргу ОСББ просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
       Відзив мотивований тим, що позивач звернувся з вимогами про стягнення заборгованості в межах визначеної законом позовної давності, а тому доводи про її пропуск є безпідставними. 
       Доводи про відсутність у ОСОБА_2 на підписання апеляційної скарги спростовуються відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як керівник позивача, відповідно до яких вказана особа є керівником позивача. 
       Аргументи скарги про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки спірної заборгованості ґрунтуються на помилковому розумінні нею вимог законоавдства.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами  частини 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Вказаним положенням процесуального закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.
Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 до 06 липня 2020 року була власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 , виданого ВК ММР 09 жовтня 2012 року, яку відчужила ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 06 липня 2020 року.
22 червня 2016 року власниками квартир, в тому числі будинку АДРЕСА_3 , було створено ОСББ «Моя домівка», яке діє на підставі статуту (а.с. 7-12). 
Згідно статуту ОСББ «Моя Домівка» (пункт 2.2) метою створення цього об`єднання є, серед іншого, забезпечення належного утримання багатоквартирних будинків та прибудинкової території.
Звертаючись з позовом, позивач ОСББ «Моя Домівка» просило про стягнення з відповідачки заборгованості по внескам та платежам співвласників об`єднання, які нею не сплачені за період з березня 2019 року по червень 2020 року.
Таким чином, спір у справі, яка переглядається, виник між ОСББ та власником квартири, розташованої у багатоквартирному будинку, з приводу сплати останньою відповідних внесків та платежів, необхідних для утримання будинку та прибудинкової території. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності позовних вимог, але вважає, що суд, вирішуючи спір, помилково застосував норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції, яка не була чинною на час виникнення спірних правовідносин.
Так, спір виник щодо сплати заборгованості за період з березня 2019 року по 2020 року, а тому з урахуванням положень частини 1 статті 58 Конституції України суду було слід керуватися нормами закону, які були чинними саме у вказаний період.
Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України, з якою кореспондується частина четверта статті 319 ЦК України, власність зобов`язує, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
В силу пункту 5 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.
Відповідно до статті 7 цього закону обов`язки співвласників багатоквартирного будинку включають забезпечення належного утримання та належного санітарного, протипожежного і технічного стану спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечення технічного обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку.
Положеннями статті 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.
В силу частини 1 статті 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).
       Як встановлено судом першої інстанції, з метою управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_3 його співвласниками 22 червня 2016 року було створено ОСББ «Моя домівка».
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку встановлені Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі - Закон).
Відповідно до статті 1 Закону об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об`єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об`єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
За змістом статей 15, 16 Закону об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів. У свою чергу, співвласник зобов`язаний виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень, своєчасно і в повному обсязі сплачувати внески і платежі.
Статтею 20 Закону встановлено, що частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.
Згідно зі статтею 22 Закону самостійне забезпечення об`єднанням утримання і експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у багатоквартирному будинку може здійснюватися безпосередньо співвласниками, а також шляхом залучення об`єднанням фізичних та юридичних осіб на підставі укладених договорів. Для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання.
Відповідно до положень статті 10 Закону органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання.
У постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року у справі № 466/8748/16-ц зроблено правовий висновок про те, що особа, яка є співвласником будинку, в якому створено ОСББ, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, а об`єднання наділене правом у разі нездійснення таких дій цією особою звернутися до суду з позовом про стягнення нарахованих за цими витратами платежів. Законом, іншими законодавчими актами не передбачено затвердження або погодження органами місцевого самоврядування внесків і платежів, визначених загальними зборами ОСББ.
Визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків та платежів співвласників будинку відноситься до виключної компетенції загальних зборів співвласників відповідно до частини дев`ятої статті 10 Закону, частини другої статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
       Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і далі в редакції закону, що була чинною на час спірних правовідносин) визначено, що послуга з управління багатоквартирним будинком є житловою послугою, яка належить до житлово-комунальних послуг належать, і включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.
       Згідно із статтею 9 цього закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
       Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що відповідачка у спірний період була співвласником багатоквартирного будинку по АДРЕСА_3 , в якому створено ОСББ, а тому в силу приписів закону зобов`язана сплачувати визначені загальними зборами цього об`єднання платежі та збори. 
       Як вбачається з копій наданих позивачем протоколів загальних зборів ОСББ «Моя домівка» (а.с. 13-15) № 4 від 23 лютого 2019 року та № 5 від 22 жовтня 2019 року, співвласниками об`єднання були затверджені такі тарифи за управління багатоквартирними будинками: у розмірі 4,74 грн. за 1 кв.м з 01 березня 2019 року та у розмірі 5,00 грн. за 1 кв.м з 01 грудня 2019 року.
Згідно розрахунків позивача станом на 30 червня 2020 року за період з 01 березня 2019 року по 30 червня 2020 року заборгованість відповідачки перед ОСББ «Моя домівка» складає 2948,69 грн., з яких: 2826,86 грн. - заборгованість зі сплати внесків на утримання, експлуатацію та ремонт будинку та прибудинкової території, 62,69 грн. - інфляційні витрати та 59,14 грн. - три відсотки річних, з яких позивачем не сплачено жодних нарахованих сум.
       Відповідачкою факт несплати вказаних сум за спірний період часу та розрахунок заборгованості не оспорюється.
       Статтею 17 Закону передбачено право об`єднання звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.
       За такого через встановлений факт невиконання відповідачкою як співвласником багатоквартирного будинку своїх обов`язків щодо сплати визначених ОСББ внесків та платежів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
       Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги як безпідставні. 
       Щодо підписання позовної заяви особою, яка не має повноважень.
       Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява підписана головою правління ОСББ О.М. Максимчук, яка обрана на цю посаду правлінням ОСББ «Моя домівка» на засіданні 23 жовтня 2019 року (а.с. 17) та внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як керівник позивача (а.с. 5).
       Пунктом 3.3.4 статуту позивача визначено, що голова правління діє без доручення від імені об`єднання.
       Тому, підписавши позовну заяву, голова правління ОСББ діяла в межах своїх повноважень.
       Щодо пропуску позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за березень, квітень 2019 року.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 , до винесення рішення у справі заява про застосування позовної давності не подавалася, а тому відсутні підстави для її застосування.
Крім того, період виникнення заборгованості, про стягнення якої ініційований позов, перебуває в межах загальної позовної давності у три роки. 
       Також колегія суддів відхиляє аргумент апеляційної скарги про те, що судом не враховані заперечення відповідачки проти позову, тому що у рішенні викладений аналіз судом заперечень ОСОБА_1 , яким надана відповідна правова оцінка, з якою апеляційний суд погоджується. 
       Однак, через помилкове застосування при вирішенні спору норм права, що не були чинними на час виникнення спірних правовідносин, рішення суду в силу пункту 4 частини 1 статті 376 та положень статті ЦПК України необхідно змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови. 
При цьому суд апеляційної інстанції вважає за можливе на підставі частини 4 статті 367 ЦПК України вийти за межі доводів апеляційної скарги, оскільки судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права. 
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки, за наслідками перегляду цієї справи висновок суду щодо задоволення позовних вимог не змінюється, відсутні підстави для зміни здійсненого судом першої інстанції розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Гуменюк Ірини Леонідівни задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21 липня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: О.О. Данилова

С.Ю. Колосовський 

___________________________________________________
Повний текст постанови складений 14 грудня 2021 року