П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/5638/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лавренчук О.В.   
Суддя-доповідач -  Залімський І. Г.   
15 листопада 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Мацького Є.М.  Сушка О.О. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації в яком просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни;
- зобов`язати відповідача встановити статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.06.2021 у задоволенні позову  відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16.06.2021 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Житомирський районний суд 22.11.1993 у справі №2-437 встановив факт, що позивач приймав участь у ліквідації аварії на ЧАЕС у складі мобільного загону Цивільної оборони з 03 по 04 травня 1986 року. Зазначає, що 10.03.2021 звернувся до відповідача із заявою про надання посвідчення інваліда війни, однак відповідач повідомив про необхідність надати документи, які підтверджують залучення до формувань Цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідач не подав відзиву на апеляційну скаргу позивача.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2021, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1) Серія НОМЕР_1 . Дата видачі 28.01.2021.
Позивач із 05.01.2021 є особою з інвалідністю другої групи. Причина інвалідності: захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Вказана обставина підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААВ №010780.
Позивач звернувся до відповідача із заявою від 10.03.2021 про надання посвідчення інваліда війни 2 групи на підставі п.9 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". До заяви додано: фотографію, копію паспорту та ідентифікаційного номера; копія посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році; копія довідки про інвалідність 2 групи, копія експертного висновку; копія рішення Житомирського районного суду від 22.11.1993 у справі №2-437; копія довідки СМОСЗ ЦО Житомирської області, що обслуговував мобільний загін Цивільної оборони Житомирської області; копія довідки АТП 11827, що заявник за рішенням Житомирського облвиконкому №6 від 02.05.1986 перевозив мобільний загін Цивільної оборони Житомирської області; копія акту, що заявник за рішенням Житомирського облвиконкому №6 від 02.05.1986 перевозив мобільний загін Цивільної оборони Житомирської області; копія виписки з протоколу №32 від 18.09.1998 Житомирської ОДА про реєстрацію справи заявника.
За результатом розгляду вказаної заяви позивача від 10.03.2021, Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації  листом №1267 від 16.03.2021 повідомило позивача, що відповідно до п.9 ч.2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать, зокрема, особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Для отримання відповідного статусу заявнику необхідно надати до управління документи, які підтверджують факт залучення до формувань Цивільної оброни для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що документи, які позивач долучив до своєї заяви, адресованої відповідачу, щодо набуття статусу інваліда війни належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Утім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав, зокрема мобільного загону Цивільної оборони, перевезення якого здійснював, матеріали адміністративної справи не містять.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Згідно з пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Частиною 1 статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 року, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 року №90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.
Відповідно до п.п. 3, 5, 6, 7 Положення про цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року №201-78 (далі - Положення), підготовка країни з цивільної оборони проводиться завчасно в мирний час з урахуванням розвитку зброї масового ураження та інших засобів нападу. Цивільна оборона СРСР організовується за територіальним принципом на всій території країни. Загальне керівництво цивільної оборони СРСР здійснює Рада Міністрів СРСР, а безпосереднє керівництво - Міністерством оборони СРСР. Керівництво цивільною обороною на об`єктах народного господарства здійснює керівник такого об`єкту, який виконує свої функції через штаби і служби цивільної оборони
Згідно з п. 12 Положення служби цивільної оборони створюються для виконання інженерно-технічних, медичних та інших спеціальних заходів цивільної оборони, підготовки сил та засобів, а також для забезпечення діяльності невоєнізованих формувань в ході проведення рятувальних та невідкладних аварійно-відновлювальних робіт. Служби цивільної оборони поділялися на загальнорадянські, республіканські, крайові, обласні, районні, міські служби та служби об`єктів народного господарства. Такі служби створювалися з урахуванням рекомендацій керівника цивільної оборони СРСР.
Відповідно до п. 13 Положення силами цивільної оборони СРСР були невоєнізовані формування цивільної оборони та військові частини, а також залучені у відповідності до плану цивільної оборони організації та установи міністерств, відомств і виконавчих комітетів Рад депутатів робітників.
Комплектування невоєнізованих формувань цивільної оборони особовим складом, технікою та матеріально-технічними засобами здійснюється керівниками цивільної оборони і керівниками служб цивільної оборони за рахунок об`єктів народного господарства, на базі яких вони створені.
Згідно з п. 16 Положення до невоєнізованих формувань цивільної оборони можуть в обов`язковому порядку зараховуватися громадяни СРСР: чоловіки у віці від 16 до 60 років і жінки - від 16 до 55 років, за винятком військовозобов`язаних, які мають мобілізаційні приписи, інвалідів І та ІІ груп, вагітних жінок та жінок, які мають дітей до 8 років, а жінок з середньою та вищою медичною освітою - до 2 років.
Громадяни СРСР, зараховані до невоєнізованих формувань, зобов`язані приймати участь в рятувальних та невідкладних аварійно-відновлювальних роботах і виконанні інших завдань цивільної оборони.
Отже, особа з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи має право на встановлення статусу інваліда війни у разі, якщо вона приймала участь у ліквідації таких наслідків у складі штабу, служби чи невоєнізованого формування цивільної оборони СРСР.
Формування цивільної оборони підлягали створенню на кожному об`єкті народного господарства, мали визначену чисельність, а їх укомплектування здійснювалося за рахунок громадян СРСР. Певна група громадян СРСР могла бути залучена до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони в обов`язковому порядку.
За змістом п. 16 Положення громадяни СРСР підлягали залученню до невоєнізованих формувань цивільної оборони, а не входили до складу таких формувань в силу вимог закону.
Крім того, особа підлягала залученню до штабу, служби чи невоєнізованого формування цивільної оборони певного рівня - загальнорадянського, республіканського, крайового, обласного, районного, міського чи певного об`єкта народного господарства.
Статус інвалідів війни розповсюджено на осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, на підставі Закону України «Про внесення змін до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». З пояснювальної записки до проекту цього Закону вбачається, що до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб (1300 чоловік), які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.
Таким чином, статус інваліда війни поширюється на осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР.
Верховний Суд у постанові від 07 червня 2018 року у справі №377/797/17 висловив правову позицію стосовно того, що при вирішенні подібних спорів обставина щодо безпосередньої участі особи у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни на підставі пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків, і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно пункту 1 частини 1 статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Таким чином, правовою підставою для надання особі статусу інваліда війни є одночасно наявність двох умов: особа повинна бути залучена до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС; їй встановлено статус особи, яка стала інвалідом внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом від 25 вересня 2018 року у справі №806/5085/15, від 11 жовтня 2018 року у справі № 674/1239/17, від 31 січня 2019 року у справі №368/1131/17, від 20 лютого 2019 року у справі №817/237/18, від 10 липня 2019 року у справі №360/2690/17, від 18 вересня 2019 року у справі №674/450/17.
Щодо підтвердження участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони, суд зазначає наступне.
Рішенням Житомирського районного суду від 29.11.1993 встановлено факт участі позивача в виконанні робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, а саме: перевезення мобільного загону цивільної оборони в селах Варовичі Поліського району Київської області, селах Кашилівка, Луб`янка Поліського району Київської області, селі Старі Красниці Чорнобильського району Київської області з 16:00 годин 03 травня 1986 року по 17 годин 04 травня 1986 року включно.
У довідці-підтвердження Житомирського АТП 11827 від 19.10.1992 року №309 вказано про те, що позивач у відповідності до рішення облвиконкому №6 від 02.05.1986 перевозив мобільний загін ЦО в селах Воровичі, Кашилівка, Луб`янка, Стара Красниця із 3-го по 4-те травня 1986 року. Підстава - акт від 25.04.1991, протокол №1 від 09.10.1992 організації "Союз Чорнобиль".
Актом від 25.04.1991 підтверджується, що згідно рішення Житомирського виконкому обласної ради народних депутатів від 02.05.1986 №6, участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 30-ти кілометровій зоні в селах Воровичі, Кашилівка, Луб`янка, Стара Красниця із 3-го по 4-те травня 1986 року брали, здійснюючи перевезення мобільного загону спеціального захисту Житомирської області, особовий склад водіїв та автобусів АТП-11827, зокрема, позивач.
У довідці за підписом СМОСЗ ГО Житомирської області вказано, що позивач із 3 по 4 травня 1986 обслуговував збірний мобільний загін ЦО Житомирської області по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в селах Воровичі, Кашилівка, Луб`янка, Стара Красниця.
Отже, матеріалами адміністративної справи підтверджується, що позивач у період із 03 по 04 травня 1986 року здійснював перевезення мобільного загону спеціального захисту Житомирської області, набув статусу інваліда війни та статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Утім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав, зокрема мобільного загону Цивільної оборони, перевезення якого здійснював, матеріали адміністративної справи не містять.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність спірної відмови відповідача.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції  правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Мацький Є.М.    Сушко О.О.