УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/17836/21
Провадження № 22-ц/4820/1828/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 686/17836/21 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2021 року (суддя Мазурок О.В.).
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У липні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом. В обґрунтування позову зазначалось, що відповідач звернулась до АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 22.08.2018.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.
В порушення норм чинного законодавства та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 14.06.2021 утворилась заборгованість у розмірі 91974,64 грн, яка складається з: 85293,73 грн заборгованість за кредитом; в т.ч. 70336,75 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 14956,98 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3891,81 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 2789,10 грн заборгованість за простроченими відсотками.
Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитом, а також судові витрати по справі.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2021 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним вище рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог банку. При цьому посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку доказів у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права. Вказує, що крім анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідачкою було підписано паспорт споживчого кредиту, в якому остання особистим підписом підтвердила ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної карти. Вважає, що суд не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять доказів на спростування заборгованості по кредиту, а тому за положенням чинного законодавства України відповідач має нести цивільно-правову відповідальність за невиконання умов кредитного договору. На думку апелянта, суд порушив порядок встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, та не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які виходять з кредитного договору, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором, та виписки по рахунку, з яких вбачається, що сума витрачених відповідачем кредитних коштів перевищує суму здійснених погашень.
ОСОБА_2  через свого представника ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» та залишити рішення суду першої інстанції без змін, з врахуванням того, що відповідачем в повній мірі виконані зобов`язання перед банком шляхом повернення кредитних коштів в повному обсязі.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 22.08.2018 не підписувала Тарифи, Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, а лише 18.03.2020 підписала паспорт споживчого кредиту, а також те, що заборгованість за кредитом виникла за рахунок списання позивачем відсотків, які в установленому порядку узгоджені з відповідачем, у період з 22.08.2018 по 18.03.2020, не були. Крім того, відповідачем здійснено погашення кредиту в розмірі більшому ніж отриманий кредит 99000 грн та нараховані відсотки за період з 18.03.2020 по 14.06.2021 (194066,85 грн - (99000грн+41685,37грн))=53381,48грн).
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 22.08.2018 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 38-39).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 14.06.2021 становить 91974 грн 64 коп, яка складається з: 85293 грн 73 коп заборгованість за кредитом; в т.ч. 70336 грн 75 коп заборгованість за поточним тілом кредиту; 14956 грн 98 коп заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3891 грн 81 коп заборгованість за нарахованими відсотками; 2789 грн 10 коп заборгованість за простроченими відсотками.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі, заборгованості за поточним та простроченим тілом кредиту та заборгованості за нарахованими відсотками та простроченими відсотками. На обґрунтування права вимоги в цій частині, в тому числі щодо розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, надав копію анкети-заяви б/н від 22.08.2018, підписану ОСОБА_1 , витяг з Тарифів і Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частину спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Умови розуміла позичальник та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати відсотків, саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
До вказаних правовідносин неможливо застосовувати правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якої встановлені однією сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювались банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду, а тому кредитор міг додати до позову витяг з Умов у будь-якій редакції, яка найбільш сприятлива для задоволення позову.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. І доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують.
Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
При застосуванні до спірних правовідносин наведених норм права суд першої інстанції правомірно застосував, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Вимоги про стягнення відсотків за користування позиченими коштами з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.
Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Фактичне отримання кредитних коштів ОСОБА_1 підтверджується випискою по особовому рахунку, з якого вбачається, що позичальник користувалась кредитними коштами та здійснювала погашення кредиту. Загальна сума фактично отриманих відповідачем коштів (згідно виписки по особовому рахунку) склала 573 903,58 грн. При цьому, загальна сума погашень за кредитом у підрахунку склала 616 202,30 грн.
З огляду на викладене, відповідач сплатила позивачу суму більшу, ніж сума наданих кредитних коштів, а тому позивачем не доведено наявність у відповідача заборгованості за кредитом.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а мотивувальну частину рішення суду першої інстанції слід викласти в редакції цієї постанови.
Не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги про підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту та ознайомлення його таким чином з умовами кредитування, оскільки такий паспорт споживчого кредиту датований 18.03.2020 і його не існувало на час укладення відповідачем кредитного договору 22 серпня 2018 року, тому відсутні підстави вважати, що сторони в письмовому вигляді обумовили істотні умови кредитного договору на час його укладення.
Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення змінюється, але при цьому результат розгляду справи залишається незмінним, то розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

       О.І. Талалай