ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 листопада 2021 року 	м.Дніпро	справа № 160/2667/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року у справі № 160/2667/21 (суддя Ільков В.В., повний текст рішення складено 26.05.2021р.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач): №272490-5353-0464 на суму 31 070,36 грн., №272491-5353-0464 на суму 12 791,13 грн., №272492-5353-0464 на суму 2 614,76 грн., №272493-5353-0464 на суму 743,31 грн..
Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідно до п.14.1.72 ст.14 ПКУ земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. На думку позивача, він не є суб`єктом сплати земельного податку за вказаними вище ППР. Належних та допустимих доказів того, що він повинен був сплачувати нарахований земельний податок податковий орган не має.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня                 2021 року в задоволенні  адміністративного позову відмовлено.
З рішенням суду не погодився позивач та подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, неналежну оцінку судом доказів у справі, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що матеріали справи не містять, а судом першої інстанції не наведено жодних належних та допустимих доказів про право власності, оренди чи іншого права користування позивача на земельні ділянки, що стали об`єктом оподаткування. Крім того, листи, якими керувався контролюючий орган при визначенні суми земельного податку, не є нормативно-грошовою оцінкою земельних ділянок для визначення бази оподаткування.
Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача. У відзиві стверджує, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, вважає, що підстави для скасування рішення суду відсутні.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що на згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, позивач є власником нерухомого майна – нежитлове приміщення № 27, 28, об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 500,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Також, позивач є власником нерухомого майна – будівля кафе, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 79-81).
Об`єкти нерухомого майна, власником яких є позивач, розташовані на земельних ділянках за вказаними адресами.
Згідно даних Державного земельного кадастру, за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 розташовані земельні ділянки:
кадастровий номер  - 121010000:09:318:0001, площа - 0,0418 га;
кадастровий номер  - 121010000:09:318:00221, площа - 0,0010 га;
кадастровий номер  - 121010000:09:412:0039, площа – 0,0181 га;
кадастровий номер  - 121010000:09:412:0057, площа - 0,0037 га.
Відповідно до листа відділу у м. Дніпро ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 14.08.2017 № 8-4-0.38-1090/107-17,  право власності або користування земельними ділянками за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 не зареєстровані, державна реєстрація земельних ділянок не проводилась, поземельна книга на земельні ділянки не відкривалась, тому визначитись із значенням коефіцієнту функціонального використання земельних ділянок та надати нормативну грошову оцінку цих ділянок за 2015-2016роки не можливо. У 2017 році нормативна грошова оцінка земельних ділянок за наведеними кадастровими номерами буде становити 2477,70 грн. за 1 кв.м. та 2355,64 грн. за 1 кв.м. відповідно.
Згідно рішення Дніпровської міської ради від 27.11.2019 року №6/50 Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 року № 13/27, п. 2.2. викладено у такій редакції:
« 2.2. За земельні ділянки, що використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі набуття у власність будівель, споруд (їх частини), але право власності, право постійного користування або право оренди на які в установленому законодавством порядку не оформлено, а також у разі невнесення інформації про земельні ділянки до відомостей Державного земельного кадастру та якщо у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель», зокрема пункту 2.2.4 Додатку 1 до рішення Дніпровської міської ради від 21.02.2018 року№ 8/30 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 року №13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста»» у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок.
У відзиві відповідач зазначив, що ставка земельного податку на 2019 рік контролюючим органом визначена відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 27.11.2019 року №6/50 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 року № 13/27».
Контролюючим органом 31.05.2019р. були сформовані податкові повідомлення-рішення форми «Ф»: № 272490-5353-0464, 272491-5353-0464, 272492-5353-0464, 272493-5353-0464 за платежем «Земельний податок з фізичних осіб (код бюджетної класифікації платежу: 18010700)» станом на 2019 рік (а.с.31).
Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся з позовом про їх скасування.
Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем відповідно до норм податкового законодавства, а тому відсутні підстави для їх скасування.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України, а справляння плати за землю – Податковим кодексом України.
Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно зі статтями 269, 270 ПК України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, а об`єктами оподаткування земельним податком - земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; (п.271.1.1 п.271.1 ст.271 ПК України).
Відповідно до п.274.1 ст.274 ПК України, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.
Згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, позивач є власником нерухомого майна – нежитлове приміщення № 27, 28, об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 500,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Також, позивач є власником нерухомого майна – будівля кафе, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 79-81).
В реєстрі відсутні будь-які кадастрові номери земельних ділянок, та не визначено площі земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомості, власником яких став позивач.
За інформацією відділу у м. Дніпро ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області  право власності або користування земельними ділянками за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 не зареєстровані, державна реєстрація земельних ділянок не проводилась, поземельна книга на земельні ділянки не відкривалась (а.с. 83).
Згідно ч.2 ст. 120 Земельного кодексу України, в разі набуття права власності на будівлю або споруду до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих же умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЗК України, відомості Державного земельного кадастру містять дані про розподіл земель між власниками та землекористувачами.
З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено відсутність даних про речові права ОСОБА_1 на земельні ділянки з кадастровими номерами: - 121010000:09:318:0001, площа - 0,0418 га; - 121010000:09:318:00221, площа - 0,0010 га; - 121010000:09:412:0039, площа – 0,0181 га; - 121010000:09:412:0057, площа - 0,0037 га,  за користування якими позивачу донараховано зобов`язання з земельного податку.
Відповідно до п.287.1 ст. 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Відповідно до п.287.6 ст.287 ПК України, при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
З огляду на викладене, позивач, як власник нерухомого майна, що розташоване на земельних ділянках, права на які не оформлені у відповідності до вимог діючого законодавства, не вважався платником земельного податку в розумінні ст.269 ПК України на момент винесення спірних податкових повідомлень-рішень.
Стосовно визначення контролюючим органом бази оподаткування. Як вже зазначалося вище, згідно п.271.1.1 п.271.1 ст.271 ПК України базою оподаткування  є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого ПК України.
Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру  (п.286.1 статті 286 ПК України).
Дані державного земельного кадастру, підпункт 14.1.42 ПК України, це сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.
Відомості з Державного земельного кадастру, внесені або перенесені до нього з Державного реєстру земель після січня 2013 року, надаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у формах, зазначених у абзацах другому-п`ятому частини першої статті 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ( у формі витягу або довідки).
Лист відділу у м. Дніпро ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 14.08.2017 № 8-4-0.38-1090/107-17 (а.с. 83) про нормативно грошову оцінку 1 кв.м. земельних ділянок за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 у 2017 році, використаний відповідачем для визначення бази оподаткування при нарахуванні податкових зобов`язань позивачу, до того ж за період 2019 року, наведеним вище вимогам не відповідає, і не може вважатися належним та допустимим доказом в розумінні КАС України.
На думку колегії суддів відповідач безпідставно використав при визначенні бази оподаткування лист від 14.08.2017, оскільки він не є тим документом, що дає підстави для нарахування земельного податку  позивачу за 2019 рік.
Дані Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку земельних ділянок для розрахунку плати за землю, долучені відповідачем до відзиву, також не є належним доказом на підтвердження правомірності нарахування позивачу земельного податку спірними податковими-рішеннями, оскільки такі дані сформовані станом на 04.04.2008 та дійсні протягом 2008 року, про що зазначено у довідці (а.с.85 зв.ст.).
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності прийняття оскаржених позивачем податкових повідомлень-рішень, тому наявні підстави для задоволення позову та їх скасування.
Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на помилковому застосуванні норм матеріального права та неналежній оцінці доказів у справі, що є підставою для скасування такого рішення й прийняття нового про задоволення позовних вимог позивача.
При вирішенні питання розподілу судових витрат, колегія суддів враховує положення ч.3 ст.139 КАС України, з огляду на що, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути витрати на сплату судового збору в загальній                              сумі 9 080 грн. (дев`ять тисяч вісімдесят дві гривні 00 копійок), з яких 3  632 грн. (три тисячі шістсот тридцять дві гривні) сплаченого судового збору за подачу позовної заяви до суду першої інстанції та 5 448,00 грн. (п`ять тисяч чотириста сорок вісім гривень 00 копійок) сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.
Керуючись ст. 311, п.2 ч.1 ст.315, ст. 317, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня              2021 року у справі № 160/2667/21 - скасувати та прийняти нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області: №272490-5353-0464 від 31.05.2019                                    на суму 31 070,36 грн., №272491-5353-0464 від 31.05.2019 на суму 12 791,13 грн.,                    №272492-5353-0464 від 31.05.2019 на суму 2 614,76 грн., №272493-5353-0464 від 31.05.2019 на суму 743,31 грн..

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 44118658) понесені судові витрати на оплату судового збору в сумі 9 080,00 грн.               (дев`ять тисяч вісімдесят гривень нуль копійок).

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак