П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/8920/21	
Головуючий в 1 інстанції: Балан Я.В.
П`ятий  апеляційний адміністративний суд у складі колегії:    
доповідача - судді Стас Л.В.
суддів – Домусчі С.Д., Шеметенко Л.П. 
за участю секретаря – Худика С.А.
за участю представника апелянта  – Малюченка А.С.      
за участю представника  позивача – Харченка І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 серпня  2021 року по справі за позовом Приватного підприємства “НАВІК” до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство “НАВІК” ( далі – Позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області ( далі – Відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській від 30 квітня 2021 року:

- №00103910714 від 30.04.2021 року, яким Приватному підприємству “НАВІК” збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні (робіт, послуг) на суму 12411071,00 гривень за основним платежем 11  282 792,00 гривень та штрафних санкцій 1  128 279,00 гривень (т.І, а.с.158);
- №00103740714 від 30.04.2021 року, яким Приватному підприємству “НАВІК”  зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 56  028 629,00 гривень (т.І, а.с.159);

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані рішення податкового органу прийняти на підставі протиправного акту документальної планової виїзної перевірки, та припущень посадових осіб про нереальність господарських операцій. 

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року – позов задоволено. 
Податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №00103740714 від 30 квітня 2021 року – визнано протиправним та скасовано;
Податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №00103910714 від 30 квітня 2021 року – визнано протиправним та скасовано;
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП44069166) на користь Приватного підприємства “НАВІК” (код ЄДРПОУ 32146197), понесені судові витрати у розмірі 22700,00 (двадцять дві тисячі сімсот) гривень.

В апеляційній скарзі, Головне управління ДПС в Одеській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги податкового органу зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, податковим органом не зазначено. Податковим органом наводяться доводи, аналогічні тим, які містяться в акті перевірки та були предметом розгляду судом першої інстанції та спростовані ним.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу послався на доводи, аналогічні обґрунтуванню позову та які  узгоджуються з висновками суду першої інстанції. 

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що Приватне підприємство “НАВІК”  зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань  27.08.2002 року за №15541200000000513. 

До основних видів діяльності Приватного підприємства “НАВІК”  згідно код КВЕД відносяться: 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний); 46.90 неспеціалізована оптова торгівля; 41.10 організація будівництва будівель; 41.20 будівництво житлових і нежитлових будівель.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 77.1 статті 77 Податкового Кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків за 2020 рік, на підставі наказів Головного управління ДПС в Одеській області №496-п від 09.02.2020 року,  №600 від 17.02.2020 року, №1240 від 13.03.2020 року “Про перенесення термінів проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків за 2020 рік” та №757-п “Про продовження терміну проведення документальної планової перевірки” та направлень на проведення перевірки, Головним управлінням ДПС в Одеській області проведено документальну планову виїзну перевірку Приватного підприємства “НАВІК”: податкового законодавства за період з 01.10.2018 року по 30.09.2019 року; валютного законодавства за період з 01.10.2018 року по 30.09.2019 року; єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2018 року по 30.09.2019 року, іншого законодавства за період з 01.10.2018 року по 30.09.2019 року.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДПС в Одеській області складено акт №3359/15-32-07-13/32146197 від 05.03.2021 року (т.І, а.с.11-108).

У вищевказаному акті зазначено, що посадовими особами Головного управління ДПС в Одеській області встановлені порушення Приватним підприємством “НАВІК” : 
1) п.1 статті 9, п.2 статті 3 Закону України “Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні” №996-ХІV від 16.07.1999 року; п.5, п.11,17,18 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 “Зобов`язання”, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №20 від 31.01.2000 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №85/4306 від 11.02.2000 року; п.5, п.7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 “Дохід”, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №290 від 29.11.1999 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за 860/4153 від 14.12.1999 року; п.7, п.18 П(С)БО 16 “Витрати”, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за 27/4248 від 19.01.2000 року; п.8 П(С) БО 21 “Вплив змін валютних курсів” затвердженого наказом Міністерства фінансів України №193 від 10.08.2000 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №515/4736 від 17.08.2000 року; п.5.2 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 “Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва”, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №39 від 25.02.2000 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №161/4382 від 15.03.2000 року; Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №291 від 30.11.1999 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за 893/4186 від 21.12.1999 року; п.44.1 статті 44, п.134.1 статті 134 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на прибуток у періоді з 01.01.2018 року по 30.09.2019 року на загальну суму 19120242,00 гривень, у тому числі по податковим періодам кварталу 2019 року на суму 19120242,00 гривень та зменшено від`ємне значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток станом на 30.09.2019 року у сумі 133931100,00 гривень;
2) п.44.1 статті 44, п.185.1 статті 185, п. 198.5 статті 198, а. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, статті 1, п.2 статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні” №996-ХІV від 16.07.1999 року; п.п.2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції за №168/704 від 05.06.1995 року, у результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся на загальну суму 11282792,00 гривень, у тому числі: за жовтень 2018 року у сумі 356638,00 гривень; за листопад 2018 року у сумі 1075556,00 гривень; за грудень 2018 року у сумі 1822742,00 гривень; за січень 2019 року у сумі 251594,00 гривень, за лютий 2019 року у сумі 374243,00 гривень, за березень 2019 року у сумі 1514154,00 гривень, за квітень 2019 року у сумі 18547100 гривень, за травень 2019 року у сумі 1246903,00 гривень, за червень 2019 року у сумі 866667,00 гривень, за липень 2019 року у сумі 1008664,00 гривень; за серпень 2019 року у сумі 1123983,00 гривень, за вересень 2019 року у сумі 456177,00 гривень;
2.1) порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №21 від 28.01.2016 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за №159/28289 від 29.01.2016 року, Порядку заповнення податкових накладних, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1307 від 31.12.2015 року; 
3) п.54.3.3 п.54.3 статті 54 та п.119.2 статті 119, п.176.2 статті 176 Податкового кодексу України та порядку заповнення Розділу І та Розділу ІІ Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ), затвердженого наказом Міністерства фінансів України №4 від 13.01.2015 року, податкова звітність про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків податку та суми утриманого з них податків за перевіряємий період надавалась не у повному обсязі, а саме: не відображено за перевіряємий період сум доходів та сум утриманого податку, отриманого директором Приватного підприємства “НАВІК” Халакур А.Л.
- порушення пп.14.1.48, пп.14.1.54, .14.1 статті 14, пп.162.1.1, пп.162.1.3 пункту 162.1 статті 162, пп.163.1.1, п.163.1.2, п.163.1, пп.163.2.1, пп.163.2.2 пункту 163.2 статті 163, пп.164.1.1, пп.164.1.2 пункту 164.1, пп.164.2.1 пункту 164.2, п.164.5 статті 164, п.167.1 статті 167, пп.168.1.1, пп.168.1.4, п.168.1 пункту 168.3, пп.168.4.1, пп.168.4.2, пп.168.4.7, пункту 168.4 статті 168, п.171.1, абз. “а” п.171.2 статті 171, абз. “а” п.176.2 статті 176 Податкового кодексу України – підприємство не утримало та не перерахувало податок на доходи фізичних осіб у період з 01.01.2018 року по 30.09.2019 року на суму 22829,26 гривень, а саме за 2019 рік;
- п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ “Інші перехідні положення”, пп.161.1.1, пп. 162.1.2, пп.162.1.3, пункту 162.1 статті 162, пп.163.1.1, пункту 163.1, пп.163.2.1, пп.163.2.2 пункту 163.2 статті 163, статті 168, п.171.1 статті 171, статті 176 Податкового кодексу України, Приватним підприємством “НАВІК” не сплачено військовий збір за період з 01.01.2016 року по 30.09.2018 року на загальну суму 1560,00 гривень за 2019 рік;
4) п.49118 статті 49 Податкового кодексу України у результаті чого встановлено ненадання до податкового органу звіту форми 20 ОПП “Відомості про об`єкти оподаткування платника податків” за період з 2018, 2019 роки.

Не погоджуючись з висновками Головного управління ДПС в Одеській області викладеними в акті перевірки №3359/15-32-07-13/32146197 від 05.03.2021 року, Приватним підприємством “НАВІК” було подано заперечення (т.І, а.с.135-136).

За результатами розгляду заперечень Приватного підприємства “НАВІК”, Головним управлінням ДПС в Одеській області (лист №2755/КПР/15-32-07-14-06 від 27.04.2021 року) повідомлено підприємство, що у частині заниження податку на прибуток у періоді з 01.01.2018 року по 30.09.2019 року на загальну суму 19120242,00 гривень, у тому числі по податковим періодам кварталу 2019 року та зменшення від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток станом на 30.09.2019 року у сумі 133931100,00 гривень - заперечення підлягають задоволенню шляхом встановлення зменшення підприємством від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток станом за 30.09.2019 року у сумі 56028629,00 гривень, а в іншій частині висновки акту перевірки №3359/15-32-07-13/32146197 від 05.03.2021 року були залишені без змін.

На підставі Акту перевірки №3359/15-32-07-1332146197 від 05.03.2021 року,  Головним управлінням ДПС в Одеській області були винесені податкові повідомлення-рішення: 
- №00103910714 від 30.04.2021 року, яким Приватному підприємству “НАВІК” збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні (робіт, послуг) на суму 12411071,00 гривень за основним платежем 11282792,00 гривень та штрафних санкцій 1128279,00 гривень (т.І, а.с.158);
- №00103740714 від 30.04.2021 року, яким Приватному підприємству “НАВІК”  зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 56028629,00 гривень (т.І, а.с.159);

Не погоджуючись з висновками контролюючого органу про порушення податкового законодавства, вважаючи винесені Головним управлінням ДПС в Одеській області податкові повідомлення-рішення – протиправними, Приватне підприємство “НАВІК”   звернулось до суду з цим позовом. 

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що встановлені у даній справі обставини свідчать про те, що   спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались. Зокрема, в акті перевірки відсутні відомості про визначення контрагентам позивача сум податкових зобов`язань у зв`язку із ухиленням від сплати податків та зборів, винесення вироків посадовим особам контрагентів за фактами ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав. 

Статтею 67 Конституції України встановлений обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 року (далі – Податковий кодекс).

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України      передбачено, що об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

У відповідності до пункту 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із      статтею 134 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України,      податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За правилами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до Податкового кодексу.

Статтею 200 Податкового кодексу України визначається, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1 .3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплачений отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1      цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

У відповідності до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції.

Як встановлено частиною 1 статті 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”  №996-ХІV від 16.07.1999 року (далі - Закон № 996-ХІV) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, у той час як під господарською операцією розуміється дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

При цьому за змістом статті 9 Закону №996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України “Про електронний цифровий підпис”, або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

          Згідно із положеннями ч. 3 цієї статті інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця.

Отже сукупний аналіз наведених вище норм законодавства свідчить, що обов`язок платника податку з декларування податкового зобов`язання з податку на додану вартість є, перш за все у даній ситуації, похідним від самого факту здійснення відповідних господарських операцій, при цьому перевірка правильності відображення господарської операції у податковому обліку вимагає дослідження дійсного переміщення активу між учасниками поставки та аналіз змін їх майнового стану з урахуванням усіх доводів та доказів, наданих учасниками провадження.

Таким чином, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку із положеннями законодавства з питань бухгалтерського обліку та фінансової звітності визначають, що однією з головних умов документального підтвердження задекларованих платником податків у податковій звітності показників є можливість на підставі наявних первинних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту (доходу) в результаті здійснення господарських операцій.

При цьому первинний документ має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення, натомість сама собою наявність або відсутність окремих документів не свідчить про наявність факту порушення з боку платника податків, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Згідно з пп. 2.15 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України за №168/704 від 05.06.1995 року, визначено, що первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув`язка окремих показників.

Таким чином, єдиною підставою документального підтвердження спірних сум податкового кредиту мають бути належним чином складені та підписані повноважними особами первинні документи у розумінні наведених норм законодавства.

З наведених законодавчих положень вбачається, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

В свою чергу, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. За своєю правовою суттю господарською операцією є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення.

Таким чином, основною (первинною) ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи.

При цьому, оцінюючи обґрунтованість заявленої податкової вигоди адміністративний суд має оцінити обставини вчинення відповідних господарських операцій в їх сукупності та дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у перевіряємий період Приватне підприємство “НАВІК” здійснювало капітальний ремонт торгівельного – розважального центру “Сіті центр Котовський” у місті Одеса, в якому відповідно до основного виду діяльності підприємства, здійснюється господарська діяльність позивача щодо надання в оренду й експлуатацію нерухомого майна. 

Загальна площа торгівельного – розважального центру “Сіті центр Котовський” у місті Одеса становить 33818,9 м2,  покрівлі 17358 м2.

Для здійснення вищевказаного капітального ремонту, Приватним підприємством “НАВІК” було укладено ряд договорів на виконання ремонтно-будівельних робіт (як з матеріалів підрядника так і без) та на придбання будівельних матеріалів. 

А саме: з Товариством з обмеженою відповідальністю “ГЕЛІАНС”, яким було виконано роботи з ремонту фасадного засклення, ремонту покриття парковки ТРЦ, ремонту утеплення покрівлі, ремонту підвісної стелі першого поверху будівлі ТРЦ “Сіті центр Котовський”, укладено: Договір №01/08-19 від 01 серпня 2019 року (т.І, а.с.232-234); Договір підряду №01/03-19 від 01 березня 2019 року (т.ІV, а.с.89-91); Договір підряду №03/12-18 від 03 грудня 2018 року (т.V, а.с.87-89), Договір підряду № 01/07-19 від 01 липня 2019 року (т.V, а.с.118-119); договір підряду № 30/05-19 від 30 травня 2019 року (т.V,а.с.155-157);
з  Товариством з обмеженою відповідальністю “ВІДЖЕН”, яким виконувалися роботи з ремонту  госпфекальної каналізаційної системи та надавалися послуги з миття фасаду ТРЦ “Сіті центр Котовський”, укладено Договір №03/12/18 від 03 грудня 2018 року (т.ІІ, а.с.8-10) та Договір підряду № 28/03/19  від 28 березня 2019 року (т.V, а.с.77-78);
з Товариством з обмеженою відповідальністю “ТОНЕКС ЛТД”, яким виконувалися роботи з гідроізоляції цоколя і ремонту та утеплення фасаду будівлі, укладено Договір №03/11 від 03 листопада 2018 року та Договір №01/11 від 01 листопада 2018 року з (т.ІІ, а.с.42-44, 61-63);
з Товариством з обмеженою відповідальністю “БЛЕЙТЕР”, яким виконувалися роботи з ремонту огорожі зі скляної конструкції на об`єкті ТРЦ, ремонтні роботи в серверній та приміщеннях операторської, ремонт сходових маршів, ремонт та утеплення фасаду будівлі ТРЦ, укладено: Договір №01/07-19 від 01 липня 2019 року, Договір №02/072019 від 02 липня 2019 року, Договір № 02/09/2019 від 02 вересня 2019 року, Договір № 01/08/2019 від 02 серпня 2019 року (т.ІІ, а.с. 84-86, 113-115, 144-146, 174-176);  
з Товариством з обмеженою відповідальністю “ІНВАСС”, яким здійснювався ремонт підлогового покриття вхідних груп центрального і бокового входів ТРЦ “Сіті Центр Котовський”, ремонт плитки підлоги другого поверху будівлі ТРЦ “Сіті Центр Котовський”, ремонт залізобетонних сходів евакуаційного виходу №1, укладено: Договір підряду №03-05/2019 від 03 травня 2019 року; Договір підряду № 22-01/2019 від 22 січня 2019 року, Договір підряду № 20-05/2019 від 20 травня 2018 року (т.ІІ, а.с.216-218, т.ІV, а.с.160-162, а.с.191-193);
з Товариством з обмеженою відповідальністю “НОРДІКОН”, яким виконувалися роботи з ремонту госпфекальної і зливової каналізаційної системи ТРЦ “Сіті центр Котовський”, ремонт та утеплення фасаду будівлі ТРЦ, ремонт вантажно-розвантажувальної рампи і залізобетонних сходів евакуаційного виходу №3,  ремонт зовнішнього освітлення на прилеглій території ТРЦ “Сіті центр Котовський”, ремонт покрівлі на об`єкті ТРЦ, ремонт воздуховодів системи кондиціонування та вентиляції, ремонт дорожнього покриття, укладено: Договір підряду №27/03/2019 від 27 березня 2019 року, Договір підряду №04-12/2018 від 04 грудня 2018 року, Договір підряду № 01/05/19 від 02 травня 2019 року, Договір підряду № 01/03/2019 від 01 березня 2019 року, Договір підряду № 31/05-19 від 31 травня 2019 року, Договір підряду № 28-11/2018 від 28 листопада 2018 року, Договір підряду № 27-12/2018 від 27 грудня 2018 року (т.ІІ, а.с.239-241, т.ІІІ, а.с.205-207, т.ІV, а.с. 1-3, 27-29, 57-59, т.V, а.с.6-8, 43-45);
з Товариством з обмеженою відповідальністю “МІАЛД”, яким виконувалися роботи з ремонту покрівлі на об`єкт ТРЦ “Сіті центр Котовський” укладено Договір № 01/03-2019 від 01 березня 2019 року (т.ІІІ, а.с.141-144); 
з Товариством з обмеженою відповідальністю “ФЛАРГОС”, яким виконувалися роботи з ремонту покриття парковки ТРЦ та ремонт покрівлі на об`єкт ТРЦ “Сіті центр Котовський” укладено Договір підряду №30-10/18 від 30 жовтня 2018 року та Договір підряду № 02-11/2018 від 02 листопада 2018 року (т.ІІІ, а.с.181-183, т.ІV,а.с.228-230);
з Товариством з обмеженою відповідальністю “ДРАСПЕКС”, яким виконувалися роботи з ремонту стелі другого поверху будівлі ТРЦ “Сіті центр Котовський” укладено Договір підряду № 01/10/2018 від 01 жовтня 2018 року (т. ІV, а.с.133-135).

Як вбачається з акту перевірки, під час здійснення документальної планової виїзної перевірки Приватного підприємства “НАВІК”, Головне управління ДПС в Одеській області дійшло висновку про нереальність господарських операцій з вищевказаними контрагентами на підставі узагальненої податкової інформації, яка зібрана щодо постачальників позивача згідно інформаційних баз контролюючого органу та інших джерел доступної інформації (т.VІ, а.с.10-182).

Тобто, висновок контролюючого органу про фіктивність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, базувався виключно на підставі податкової інформації, що надавалися іншими територіальними підрозділами Державної податкової служби. Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що зустрічні перевірки контрагентів позивача не проводилися, матеріали справи доказів протилежного не містять. 

На думку Головного управління ДПС в Одеській області, контрагентами позивача (Товариством з обмеженою відповідальністю “ГЕЛІАНС”, Товариством з обмеженою відповідальністю “ВІДЖЕН”, Товариством з обмеженою відповідальністю “БЛЕЙТЕР”, Товариством з обмеженою відповідальністю “НОРДІКОН”, Товариством з обмеженою відповідальністю “МІАЛД”, Товариством з обмеженою відповідальністю “ФЛАРГОС”, Товариством з обмеженою відповідальністю “ДРАСПЕКС”, Товариством з обмеженою відповідальністю “ТОНЕКС ЛТД”, Товариством з обмеженою відповідальністю “ІНВАСС”) не задекларовано послуги по транспортуванню та зберіганню ТМЦ (активів) у відповідний період правовідносин з позивачем. Тобто, неможливо підтвердити факт руху ТМЦ (активів) від продавця до покупця та місця зберігання ТМЦ (активів). Податковим органом було враховано, що згідно даних ЄРПД послуги зберігання товару, навантаження-розвантаження, логістики або інші подібні послуги постачальниками не придбавалися. Головним управлінням ДПС в Одеській області в акті перевірки вказувалося, що фінансово-господарська діяльність контрагентів Приватного підприємства “НАВІК” здійснюється поза межами правого поля, що у свою чергу свідчить про не набуття належним чином цивільно-правової дієздатності товариствами, а тому, фінансово-господарські взаємовідносини з такими контрагентами вчинені без наміру створення правових наслідків. 

Під час судового розгляду справи, представником відповідача зауважено, що Приватним підприємством “НАВІК” тричі проводився ремонт покрівлі будівлі торгівельно-розважального центру (у листопаді 2018 року, у грудні 2018 року та у березні 2019 року), що викликає сумнів та може свідчити  про нереальність вказаних господарських операцій.

У свою чергу, представником позивача було зазначено, що розмір покрівлі ТРК “Сіті Центр Котовський” становить 17358, 00 м2. Ремонтні роботи покрівлі проводяться різними підрядниками та частинами. Зокрема, за технічною необхідністю, для усунення утворення конденсату на поверхні стелі торгівельно-розважального центру, приведення до санітарних норм та протипожежних вимог приміщень та конструкцій будівель, були виконані відповідні ремонтні роботи та утеплення покрівлі: ТРЦ 1 черга, 2806,00 м2 ТОВ “ФЛАРГОС” у листопаді 2018 року, ТРЦ 1 черга, 3727,00 м2 ТОВ “ГЕЛІАС” у грудні 2018 року, ТРЦ 2 черга 2768,00 м2 ТОВ “МІАЛД” у березні 2019 року (т.VІ, а.с. 198-223).

Водночас, на підтвердження реального здійснення спірних господарських операцій та правомірності формування податкового кредиту та витрат за такими операціями позивачем були надані: підсумкові відомості ресурсів, акти приймання виконаних будівельних робіт, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, договірні ціни на ремонт, локальні кошториси на будівельні роботи, податкові накладні, квитанції про реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, платіжні доручення, розрахунки прямих витрат і загальновиробничих витрат, відомості витрачених ресурсів витрат підрядника, акти приймання - передачі матеріалів, акти приймання-передачі фронтів робіт, звіти про використання матеріалів, передані замовником, тощо. 

Вказані первинні документи надавалися контролюючому органу під час перевірки в оригіналі, що підтверджується відомостями акту-перевірки, не містили дефектів змісту чи форми та були підписані уповноваженими особами і скріплені печатками товариств. 

На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались.

Проаналізувавши такі документи на предмет їх належності та достатності, суд встановив, що надані позивачем первинні документи, копії яких долучено до матеріалів справи, дають можливість встановити зміст та обсяг господарських операцій, в них визначено найменування поставлених товарів, їх кількість та вартість, а також сторони господарських операцій, що, відповідно, свідчить про те, що вказані документи у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій.
        
Висновки суду підтверджуються також висновком експертного дослідження Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №21-2177/2178 від 15.04.2021 року, наявним у матеріалах справи (т.І, а.с.160-230).

У свою чергу, контролюючим органом, за висновками суду, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку або можливої фіктивності його постачальників, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ПП “НАВІК” спірних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект, тощо.

При цьому, суд першої інстанції цілком об`єктивно визнав необґрунтованим посилання контролюючого органу на наявну в нього податкову інформацію (Системи автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту ДПС, Єдиного реєстру податкових накладних, результати здійснених контрольних заходів щодо контрагентів позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ГЕЛІАНС”, Товариства з обмеженою відповідальністю “ВІДЖЕН”, Товариства з обмеженою відповідальністю “ТОНЕКС ЛТД” та Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНВАСС” (т.VІ, а.с.10-182), як на підставу до відмови в задоволенні позову, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року по справі №802/1428/17-а.
Із наведеного випливає, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення продавцем правил здійснення господарської діяльності, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства.
При цьому, невиконання своїх податкових  зобов`язань   контрагентами платника податків не можуть бути безумовним свідченням недостовірності даних податкового обліку    платника податків, який ці дані задекларував. Також, наявність або відсутність матеріально - технічної бази у контрагента господарюючого суб`єкта не є передумовою для визначення господарської компетенції останнього та не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними угодами або порушення позивачем правил оподаткування.
Так само не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними факт порушення кримінальних проваджень щодо контрагентів платника податків, в яких не винесено вироків суду або ухвал про закриття кримінального провадження зі звільненням особи від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав в силу приписів частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Вказана правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 20.02.2018 по справі №826/6280/13-а.
Аналізуючи доводи податкового органу щодо відсутності у контрагентів позивача, на думку податкового органу, необхідної кількості штатних та найманих працівників та власного та/або орендованого спеціального обладнання та техніки для виконання такого роду поставок та робіт, колегія суддів враховує, що Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, тощо. Відсутність у контрагента добросовісного платника податку, яким є позивач, матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем (замовником).
Так у постанові від 03.09.2019 у справі №810/3790/17 Верховний Суд вказав, що висновки про відсутність у контрагентів (по «ланцюгу» постачання) трудових та матеріально - технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, наявної в базі даних ДФС, проте податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.
До того ж, стверджуючи про порушення контрагентами податкового законодавства, контролюючий орган повинен був провести зустрічні звірки з метою документального підтвердження спірних господарських відносин, а також підтвердження виду, обсягу, характеру операцій та повноти розрахунків, для з`ясування їх реальності та правомірності відображення в обліку платника податків. Проте, доказів проведення перевірок та/або зустрічних звірок щодо контрагентів позивача матеріали справи не містять.
Окрім того, суд зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально поставляти на їх адресу товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти, можливо, і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Тобто, лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагентів може свідчити про незаконність формування показників податкової звітності за такими операціями.
Однак у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.
Стосовно посилань Головного управління ДПС в Одеській області, що за Приватним підприємством “НАВІК”, у перевіряємий період рахувалась кредиторська заборгованість, щодо якої минув строк позовної давності, а тому, позивачеві необхідно було застосувати проводки щодо збільшення інших операційних доходів, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що  27.04.2011 року, між Приватним підприємством “НАВІК” та нерезидентом “YUNGS INVEST&FINANCE INC.” Віргінські острови, Британські, (далі - кредитор), укладено Договір позики №1.

Згідно п.п.1 Договору позики №1 від 27.04.2011 року, кредитор надає позичальнику позику на суми 5000 000 доларів США та 5  000000 євро.

Позика надається кредитором на термін до 27.04.2016 року, але не раніше реєстрації даного договору в Управлінні Національного банку України в Одеській області шляхом видачі реєстраційного свідоцтва та сплатою 0,1 % річних. 

Позика надавалась на фінансування витрат пов`язаних зі статутною діяльністю позичальника та поповнення обігових коштів, у тому числі на погашення кредиторської заборгованості, заборгованості за договорами поруки, договорами про переведення боргу та для перерахування коштів на депозитні рахунки. 

У зв`язку зі збільшенням суми позики у доларах США Додатковою угодою №1 від 22.05.2012 року, сторони вирішили внести зміни до умов Договору позики №1 від 27.04.2011 року та збільшити розмір позики на суми 25000000 доларів США та 5000000 євро на термін до 27.04.2016 року. 
        
За користування позикою по договору №1 від 27.04.2011 року, Приватним підприємством “НАВІК” виплачено “YUNGS INVEST&FINANCE INC.” 773000,00 доларів США, зокрема, згідно платіжного доручення №1 від 04.05.2018 року - 160000, доларів США, згідно платіжного доручення №2 від 15.05.2018 року - 100000,00 доларів США, згідно платіжного доручення №3 від 18.05.2018 року -  10000,00 доларів США та згідно платіжного доручення №4 від 28.03.2019 року - 503000,00 доларів США.

Суд слушно зауважив, що матеріали справи не містять документальних підтверджень визнання Приватним підприємством “НАВІК” лише частини погашеної заборгованості на користь “YUNGS INVEST&FINANCE INC.”, а тому, залишок заборгованості по взаємовідносинам по договору позики №1 від 27.04.2011 року становить 169464475,04 гривень або 7036740,40 доларів США та перебіг позовної давності переривається з моменту останньої оплати - 28.03.2019 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що на кінець періоду вересня 2019 року, який охоплений актом перевірки №3359/15-32-07-13/32146197 від 05.03.2021 року, строк загальної позовної давності не сплив, а тому, заборгованість Приватного підприємства “НАВІК” перед “YUNGS INVEST&FINANCE INC.” по договору позики №1 від 27.04.2011 року не є безнадійною. 

Враховуючи вищевикладене, під час судового розгляду справи, судом не встановлено та не підтверджено факту зменшення Приватним підприємством “НАВІК” від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток станом за 30.09.2019 року у сумі 56028629,00 гривень та порушень Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 “Зобов`язання”, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №20 від 31.01.2000 року, Положень (стандарту) бухгалтерського обліку 15 “Дохід”, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №290 від 29.11.1999 року; П(С)БО 16 “Витрати”, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999 року,  тощо.

У зв`язку з викладеним колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем підтверджено факт реальності господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю “ГЕЛІАНС”, Товариством з обмеженою відповідальністю “ВІДЖЕН”, Товариством з обмеженою відповідальністю “БЛЕЙТЕР”, Товариством з обмеженою відповідальністю “НОРДІКОН”, Товариством з обмеженою відповідальністю “МІАЛД”, Товариством з обмеженою відповідальністю “ФЛАРГОС”, Товариством з обмеженою відповідальністю “ДРАСПЕКС”, Товариством з обмеженою відповідальністю “ТОНЕКС ЛТД”, Товариством з обмеженою відповідальністю “ІНВАСС” у період, що перевірявся, а наявні в матеріалах справи документи містять достатні дані про їх зміст, характер та учасників, тобто підтверджують факт здійснення таких операцій.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.
Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов`язання, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 

У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склалися.
Водночас, оскільки на суд покладено обов`язок здійснювати правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих  Конституцією  і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Законів України «Про судоустрій і статус суддів»  у редакціях від 07 липня 2010 року та 02 червня 2016 року), зазначений    обов`язок суду полягає в закладенні у свої мотиви відповідної аргументації з дотриманням принципів верховенства права.

Колегія суддів також зазначає, що судом першої інстанції встановлено в повній мірі фактичні обставини справи, та  надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів, наведених позивачем, у зв`язку з чим, наявні підстави вважати, що обставини справи встановлено повно та правильно, а отже і наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі щодо цього не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 242 КАС України,рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.ст.315,  316 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст.  308,  315,  316,  322,  325,  328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області – залишити без задоволення. 

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 серпня  2021 року по справі за позовом Приватного підприємства “НАВІК” до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,- залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Дата складення повного судового рішення 22.11.2021р. 

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Шеметенко Л.П.    Домусчі С.Д.