Справа № 215/443/18
1-м/215/1/21

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року Тернівський районний суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: 
       головуючого судді                          ОСОБА_1 
       за участю: секретаря                   ОСОБА_2 
прокурора                                  ОСОБА_3 
засудженого ОСОБА_4 
захисника ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського районного суду м. Кривого Рогу в режимі відеоконференції з ДУ «Криворізька виправна колонія № 80» та Заводським районним судом м. Дніпродзержинська, клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України у відношенні засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , відбуваючого покарання в ДУ «Криворізька виправна колонія № 80», 

ВСТАНОВИВ:

До Тернівського районного суду м. Кривого Рогу 05 лютого 2018 року надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку від 15.11.2016 р. Ленінського районного суду м. Краснодара Російської Федерації у відношенні засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність з законодавством України.
Як вбачається з даного клопотання та додатків до нього ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, а саме замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж «Інтернет», групою осіб за попередньою змовою, у особливо великому розмірі.
Вказаним вироком, який не оскаржувався та набрав законної сили, ОСОБА_4 визнаний винним та засуджений до 10 (десяти) років позбавлення волі, без штрафу та без права на позбавлення права займати спеціальні посади чи займатися певним видом діяльності, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Строк покарання обчислюється з 15.11.2016 року, при цьому зараховано в строк відбуття покарання час попереднього утримання під вартою, з 22.05.2016 року по 15.11.2016 року.
У судове засідання представник Міністерства юстиції України не прибув, зазначивши у клопотанні прохання про розгляд клопотання без участі його представника.
Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити, залишивши визначене вироком покарання у виді 10 років позбавлення волі.
Засуджений заявив, що його правову позицію висловить захисник.
Захисник просив: - визначити покарання строком у 8 років позбавлення волі відповідно до ч. 3 ст. 68, ч. 3 ст. 307 КК України та п. 1 ч. 4 ст. 610 КПК України; - строк відбуття покарання рахувати з 15.11.2016 р., зарахувавши до нього строк попереднього ув`язнення з 22.05.2016 р. по 15.11.2016 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015 р.. 
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно до ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970, які ратифіковані Україною 22.09.1995 та 26.09.2002 відповідно.
Згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно з її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином у разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.
Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку, визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. ст. 10, 11.
Згідно із п.п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 610 КПК України, суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
Згідно до ч. 4 ст. 610 КПК України, при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Положеннями ч. 1 ст. 610 КПК України передбачено, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 та ч. 2 ст. 610 КПК України Міністерством юстиції України до клопотання додано всі необхідні документи.
Згідно копії паспорта виданого Тернівським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області, 17 червня 2010 року, ОСОБА_4 має місце проживання (зареєстрований) за адресою АДРЕСА_1 .
Ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, згідно якого ОСОБА_4 засуджено вироком Ленінського районного суду м. Краснодара від 15 листопада 2016 року передбачено, що замах на незаконний збут наркотичних засобів в особо великому розмірі, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи "Інтернет" групою осіб за попередньою змовою, карається позбавленням волі на строк від 15 до 20 років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до 20 років або без такого, і зі штрафом в розмірі до одного міліону рублів або в розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до п`яти років, або без такого, або довічне позбавлення волі.
У відповідності з ч. 3 ст. 66 КК РФ строк чи розмір покарання за замах на злочин не може перевищувати трьох четвертих максимального строку чи розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК РФ.
Відповідно  до  положень  Кримінального  кодексу України,  дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, як незакінчений замах, тобто вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на незаконний збут наркотичних засобів за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, не доведеного до кінця з причин, що не залежали від її волі. Санкція даної частини ст. 307 КК України, передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.
Законодавство України передбачає таке додаткове покарання, як конфіскація майна засудженого, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.
Однак, статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особі державою виконання вироку. 
За таких підстав, враховуючи положення ст. 11 Конвенції, при приведенні вироку Ленінського районного суду м. Краснодара від 15 листопада 2016 року у відповідність до законодавства України до ОСОБА_4 не може бути застосований такий вид додаткового покарання як конфіскація майна засудженого.
Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті).
Враховуючи максимальне покарання за ч. 3 ст. 307 КК України, дві третини від максимального строку покарання будуть складати 8 років позбавлення волі.
Тому, згідно до п. 1 ч. 4 ст. 610 КПК України, суд повинен в даному випадку зменшити призначене іноземним судом покарання до 8 років позбавлення волі.
Крім цього, у випадку, коли станом на 20 червня 2017 року особа мала право на застосування до неї положень, передбачених ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України відсутні підстави для застосування відносно неї положень Закону України № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року, яким погіршуватиметься становище цієї особи.
Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 13.03.2018 р. за справою № 440/853/17 (провадження № 51-722 км 17). 
Отже, виходячи з наведених положень закону, суд вважає, що при зарахуванні ОСОБА_4 у строк відбування покарання строку його попереднього ув`язнення з 22.05.2016 р. по 15.11.2016 р., на підставі вимог статей 4, 5 КК України, застосовується редакція закону, яка діяла на момент вчинення ОСОБА_4 злочину за який він засуджений 15.11.2016 р..
На підставі наведеного, керуючись ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», Європейською конвенцією про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 р., ст.ст. 6, 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983, ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 7, 15, 28, 68, 307КК України, ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015 р., ст.ст. 369-372, 376, 602, 603, 606, 609, 610, 614 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання Міністерства юстиції України - задовольнити.
Вирок від 15 листопада 2016 року Ленінського районного суду м. Краснодара Російської Федерації, яким громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації, тобто замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи "Інтернет", групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі, не доведений до кінця з причин, що не залежали від волі особи, до покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, привести у відповідність із законодавством України.
Визначити, що громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при продовженні відбування покарання на території України, повинен відбувати покарання за злочин, передбачений ч. 3 ст. 15, ч 2 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з 15.11.2016 року.
Зарахувати у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 22.05.2016 року по 15.11.2016 року, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838- VIII від 26.11.2015 р.. 
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу протягом семи днів з дня її оголошення, органом, що подав клопотання, прокурором, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та її захисником.
Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу, не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: