П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 р.	м. Одеса	Справа № 420/3570/21	

Категорія: 105000000          Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 24.03.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           - Бітова А.І.
суддів                     - Лук`янчук О.В.
- Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - ДП ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса)) про: 
-          визнання бездіяльності ДП ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) щодо ненадіслання рекомендованою кореспонденцією ОСОБА_1 постанови від 01 березня 2021 року про відкриття виконавчого провадження №64657651 протиправною;
-          зобов`язання ДП ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) надіслати рекомендованою кореспонденцією ОСОБА_1 постанову від 01 березня 2021 року про відкриття виконавчого провадження №64657651.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про відмову від позову та закриття провадження по адміністративній справі №420/3570/21, за заявою ОСОБА_1 до ДП ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса), про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №64657651 від 01 березня 2021 року - задоволено.
Провадження у справі №420/3570/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ДП ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса), про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №64657651 від 01 березня 2021 року - закрито.
Роз`яснено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДП ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДП ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.
В апеляційній скарзі ДП ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги ДП ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) зазначає, судом першої інстанції залишено поза увагою положення ст. 140 КАС України, згідно якої якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача. Тобто, присудженню підлягають фактично понесенні витрати на правничу допомогу, а не ті, які обумовлені в договорі. Проте жодного належного доказу фактично понесених (сплачених) витрат на правничу допомогу позивачем суду надано не було. З огляду на вказане, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині стягнення з нього витрат на правничу допомогу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції прийняв до уваги те, що дана справа відноситься до справ незначної складності; позовна заява складена на трьох аркушах; позов носить немайновий характер; розгляд справи відбувався у письмовому провадженні. При цьому, жодним чином не зазначаючи яка саме є кореляція між 2 000 грн. та зазначеними твердженнями. Тобто, у відсутності будь-якої аргументації. Нормами діючого законодавства не встановлено будь-якого обмеження у розмірі правових витрат для малозначних, немайнових або розглянутих у письмовому провадженні справ.
Крім того, апелянт вказав, що суд першої інстанції поставив під сумнів кількість часу, що була витрачена адвокатом на складення позову, жодним чином не пояснюючи, якими нормативами він керувався. Так як, з часом та же справа, що й з грошовими одиницями - доволі точно вимірюється. Отже, і зазначений "висновок" зроблено у відсутності аргументації.
Відзивів на апеляційні скарги на адресу суду апеляційної інстанції не надходило. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг ДП ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) та ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Зупинено провадження по справі №420/3570/21 до 31 березня 2021 року.
У судове засідання, призначене на 31 березня 2021 року об 12:15 год., особи, які беруть участь у розгляді справи - не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно повідомлялись.
19 березня 2021 року до суду від представника позивача - Руссу А.І. надійшли клопотання про відмову від позову та закриття провадження по справі (вх.№13946/21), а також про розподіл судових витрат (вх.№13974/21).
22 березня 2021 року представника позивача - Руссу А.І. надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивача (вх.№ЕС/567/21).
Разом з заявою про відмову від позову, ОСОБА_1 заявила клопотання про розподіл судових витрат.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, суд дійшов висновку щодо необхідності зменшення їх розміру, а тому стягненню з ДП ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) на користь позивача підлягає сума у розмірі 1 500 грн. в якості компенсації витрат на професійну правничу допомогу.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77, 140 КАС України. 
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянтів, виходячи з наступного.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно ч.3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.4 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень ч.5 ст. 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно ч.6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог ч.5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст. 134 КАС України).
Частиною 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч.9 ст. 139 КАС України).
За приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Тобто, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16.
Водночас, ч.2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Відповідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, ЄСПЛ зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§23 справи "Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)" (Sunday Times v. UK (№2) від 06 листопада 1980 року, скарга №6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.
Таким чином, на суд покладаються вимоги не тільки формально дослідити умови виконання договору про надання правової допомоги, а й встановити співмірність визначеної суми з урахуванням індивідуальних обставин кожної справи.
Висновки щодо можливості суду самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правничу допомогу містяться у додатковій постанові Верховного суду від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц.
Таким чином, колегія суддів вказує на те, що суд першої інстанції мав всі підстави для надання оцінки співмірності заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу, що корегулюється з прецедентною практикою ЄСПЛ.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги ДП ВДВС у м. Одесі, що жодного належного доказу фактично понесених (сплачених) витрат на правничу допомогу позивачем суду не надано, зважаючи на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 02 березня 2021 року, між ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатом Руссу А.І. укладено договір №31 про надання правової допомоги, згідно умов котрого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надати клієнтові професійну правничу допомогу по повному представництву її інтересів в Одеському окружному адміністративному суді та іншу правничу допомогу щодо оскарження постанови ДП ВДВС у місті Одеса ПМУМЮ №64657651 від 01 березня 2021 року про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до рахунку на оплату за виконані роботи (надані послуги) від 10 березня 2021 року, почасова ставка адвоката становить 1 000 грн., загальний обсяг витраченого адвокатом часу на виконання умов Договору №31 від 02 березня 2021 року становить - 14 годин. Отже, за виконану роботу клієнт зобов`язаний сплатити адвокату винагороду у розмірі 14 000 грн.
Крім того, представником позивача до суду першої інстанції надано копію акта прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), детальний опис робіт та розрахункову квитанцію №13 від 19 березня 2021 року.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що вищезазначені документи спростовують посилання відповідача на те, що матеріали справи не містять належних доказів понесених витрат на правничу допомогу.
Разом з тим, дослідивши подані ОСОБА_1 докази на підтвердження понесених нею витрат на правову допомогу, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що розмір цих витрат не є співмірним із складністю справи і наданими адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг тощо.
В даному випадку, предмет спору у цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.
Крім того, колегія суддів акцентує увагу на тому, що дана адміністративна справа є однотипною з іншим справам, що знаходяться на розгляді в судах першої та апеляційної інстанції (справи №№420/3552/21, 420/3554/21, 420/3555/21, 420/3556/21, 420/3557/21, 420/3560/21, 420/3561/21 420/3563/21, 420/3566/21, 420/3567/21, 420/3569/21).
Враховуючи вищевказане, колегія суддів доходить висновку, що не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням кількості витраченого на ці послуги часу та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
Таким чином, колегія суддів вважає цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача та користь позивача суми судових витрат на правничу допомогу у розмірі 1 500 грн.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат шляхом компенсації позивачу витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням принципів справедливості, обґрунтованості, співмірності та пропорційності.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини спірного питання та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.2 ст. 328, ст. 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

          Повне судове рішення складено 07 грудня 2021 року.

Головуючий: 	 	Бітов А.І.	
Суддя:  Суддя:	    	Лук`янчук О.В.    Ступакова І.Г.