ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5341/21 Справа № 199/8856/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
                ОСОБА_1 , 
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, - 
ВСТАНОВИЛА: 
У грудні 2020 року  ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2  про стягнення аліментів (а.с. 1-5).
В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що від шлюбу з відповідачем вони мають двох доньок 2014 р.н. та 2020 р.н. Вони з відповідачем проживають окремо. Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на дітей в добровільному порядку не надає.
Просила суд стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 7 000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2021 року позовні вимоги  ОСОБА_1  задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 4000 (чотири тисячі гривень 00 коп.) грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 26.12.2020 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 (вісімдесят) коп.
Допущено негайне виконання рішення (а.с. 42-46).
ОСОБА_1  з вказаним рішенням суду не погодилась та подала апеляційну скаргу (а.с. 48-52), яку в подальшому було уточнено (а.с. 75-78) на підставі ухвали суду від 15.04.2021 року (а.с. 71), та в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи.
ОСОБА_2  не скористався своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК щодо подання відзиву на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 .
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2021 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.
Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд першої інстанції задовольняючи частково заявлені позовні вимоги, виходив з їх обгрунтованості, а також того, що відповідач частково визнав позов.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.
Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі.
Сторони по справі є батьками малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 10, 11).
Малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з позивачем, що було визнано учасниками справи, отже відповідно до п. 1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).
Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно ч.ч.1,2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Оскільки діти сторін проживають разом з матір`ю, а відповідач є їх батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, крім того, враховуючи те, що відповідач офіційно не працевлаштований, однак частково визнав позовні вимоги, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 4 000, починаючи з 26.12.2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Однак, рішення суду підлягає зміні шляхом виключення з резолютивної частини рішення слів «але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку», оскільки чинним законодавством вказане не передбачено при визначені аліментів у твердій грошовій сумі, та зазначивши «із подальшою індексацією, відповідно до закону».
Суд першої інстанції при визначення розміру аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання їх спільних дітей, в першу чергу, діяв передусім в інтересах дітей, та з огляду на обов`язок батьків забезпечувати своїх дітей та дбати про їх необхідний та достатній рівень життя, а також врахував матеріальний стан та стан здоров`я платника аліментів. 
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
Доводи заявника щодо відвідування старшою донькою гуртків гончарства та Тхєквондо на, що потрібно додаткові кошти колегія суддів відхиляє, оскільки дані витрати є додатковими витратами порядок стягнення яких передбачений іншими нормами права, а тому не враховуються при визначенні розміру аліментів.
Також, колегія суддів не бере до уваги доказ наданий заявником під час апеляційного перегляду справи наданий на підтвердження стану здоров`я старшої доньки та витрат стосовно цього, оскільки вказані обставини та витрати, також є додатковими витратами порядок стягнення яких передбачений іншими нормами права, а тому не враховуються при визначенні розміру аліментів.
Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають. 
Апелянт не скористалась наданими їй правами, не обґрунтувала свої доводи апеляційної скарги, не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. 
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід змінити.
З резолютивної частини рішення слід виключити слова «але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку» та зазначити «із подальшою індексацією, відповідно до закону».
В решті рішення слід залишити без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2021 року — змінити шляхом виключення з резолютивної частини рішення слів «але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку», та зазначивши «із подальшою індексацією, відповідно до закону».
       Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2021 року в іншій частині — залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко         
                                                       
                                                                       М.О. Макаров