П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/3426/21	
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача  Димерлія О.О.
суддів  Єщенка О.В. ,  Шляхтицького О.І. 
за участю секретаря Пономарьової Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року по справі № 420/3426/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді

У С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Одеській області №246 від 19.02.2021 року в частині призначення підполковника поліції ОСОБА_1 начальником відділу превенції Одеського районного управління поліції №2 ГУ НП в Одеській області, звільнивши з посади заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління цього Головного управління;
- поновити підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУ НП в Одеській області з 20.02.2021 року.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що наказом ГУ НП в Одеській області від 19.02.2021 року №246 о/с у відповідності до приписів п.2 ч.1 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» для більш ефективної служби, виходячи із інтересів служби, ОСОБА_1 призначено начальником відділу превенції Одеського районного управління поліції №2 ГУ НП в Одеській області, звільнивши з посади заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління цього Головного управління.
Позивач уважає, що спірний наказ прийнято відповідачем без належних правових підстав та з порушенням норм трудового законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню. На думку позивача, оскаржуваний наказ винесений відповідачем без відповідної як фактичної, так і документальної підстави. Будь-якого внутрішнього документу (рапорту, подання) ініційовано не було, позивач таких документів не складав та згоду на переміщення не надавав. Більше того, оскаржуване рішення не містить посилань на те, яким кадровим документом зумовлена доцільність переміщення позивача з точки зору інтересів служби.
Також у позовній заяві вказано, що при винесенні оскаржуваного наказу Головним управлінням Національної поліції в Одеській області не взято до уваги та не роз`яснено позивачу умови проживання у м. Біляївка, віддаленому населеному пункті від міста Одеси, де проживає сім`я ОСОБА_1 , навчається його дитина та працює дружина. Відповідачем не дотримано законодавчо визначеного механізму переміщення позивача з одного місця роботи на інше, адже, згідно до змісту оскаржуваного наказу ОСОБА_1 було безпідставно звільнено з посади і призначено на посаду, що не є переміщенням в розумінні спеціального законодавства та трудового.
За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 06 липня 2021 року прийнято рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №246 від 19.02.2021 року в частині призначення підполковника поліції ОСОБА_1 начальником відділу превенції Одеського районного управління поліції №2 ГУ НП в Одеській області, звільнивши з посади заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління цього Головного управління.
Поновлено підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУ НП в Одеській області з 20.02.2021 року.
Не погоджуючись із означеним рішенням суду, Головним управлінням Національної поліції в Одеській області подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не повне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а приписи трудового законодавства підлягають застосуванню у випадках, якщо положеннями спеціального законодавства не урегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Судом першої інстанції не було враховано спеціальний статус поліцейських під час проходження ними служби у поліції та специфіку такої служби. Закон України «Про Національну поліцію» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в органах поліції. Так, вказаним Законом створено спеціальні умови і підстави для переміщення та переведення поліцейських у випадках коли є суспільна та функціональна необхідність, зокрема, для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.
У даному випадку до спірних правовідносин не може бути застосовано норми КЗпП України, оскільки Закон України «Про Національну поліцію» не містить прогалин у регулюванні даних правовідносин в частині прийняття, переміщення та звільнення зі служби, а відтак у даному спорі застосуванню мають підлягати норми спеціального законодавства.
Окрім цього скаржник зазначає, що позивача було переміщено на рівнозначну посаду, а не переведено у відповідності із частиною 7 статті 65 Закону, оскільки ОСОБА_1 не призначався на посаду в іншому органі поліції, а був переміщений в такому органі, де останній працював.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої та апеляційної інстанції установлено, що ОСОБА_1 з 1998 року проходить службу в правоохоронних органах України, з серпня 2020 року перебував на посаді заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління цього ГУ НП в Одеській області, яке підтверджується його послужним списком (а.с.58-63).
Доповідною запискою начальника Управління превентивної діяльності ГУ НП в Одеській області за погодженням заступника начальника Головного управління - начальником Слідчого управління ГУ НП в Одеській області від 17.02.2021 року, у зв`язку із службовою необхідністю, для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, а також для покращення показників роботи у відділі превенції Одеського РУП №2 ГУ НП, на підставі п. 1,2 ч.1 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» запропоновано вирішити питання про переведення заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУ НП підполковника поліції ОСОБА_1 для несення служби на рівнозначну посаду - начальника відділу превенції Одеського районного управління поліції № 2 ГУ НП в Одеській області (а.с.64 зворотній бік, 65).
Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області №246 о/с від 19 лютого 2021 року відповідно до  п.2 ч.1 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби призначено:
- підполковника поліції ОСОБА_1 начальником відділу превенції Одеського районного управління поліції № 2 ГУ НП в Одеській області, звільнивши з посади заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління цього Головного управління (а.с.65 зворотній бік).  
Не погоджуючись зі звільненням з посади заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУ НП в Одеській області, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов суд першої інстанції, виходив з того, що наказом Головного управління національної поліції в Одеській області №246 о/с від 19 лютого 2021 року здійснено саме переведення ОСОБА_1 в іншу місцевість, без його згоди. Окрім цього, спірним наказом позивачу доручено виконання не тієї самої роботи у цій же установі, а іншої роботи, суттєво відмінної від тієї, яку останній виконував до переведення. Також окружний адміністративний суд дійшов до висновку про порушення процедури видання оскаржуваного позивачем наказу.
Спірні відносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIІI (далі - Закон №580-VІІІ) та Порядком підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 року №1235 .
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №580-VІІІ поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
За приписами частини 1 статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Частиною 3 статті 59 Закону №580-VIII установлено, що рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Згідно до частини 4 статті 59 Закону  №580-VIII видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Положеннями ст.60 Закону №580-VIII передбачено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок переміщення та переведення поліцейського визначено у статті 65 Закону №580-VIII. 
Так, переміщення поліцейських здійснюється, зокрема: 
- на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону; 
Частиною другою статті 65 Закону №580-VIII визначено, що посада уважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції.
У відповідності до частини 4 статті 65 Закону №580-VIII поліцейський, переміщений з вищої посади на посаду, нижчу ніж та, яку він займав, у подальшому просувається по службі з дотриманням вимог, визначених цим Законом, а звільнений з посади в дисциплінарному порядку, - після зняття дисциплінарного стягнення.
Згідно до положень частини 7 статті 65 Закону №580-VIII переведення поліцейських здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.
Частинами восьмою, дев`ятою статті 65 Закону №580-VIII унормовано, що переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.
Відповідно до ч. 10 статті 65  Закону №580-VIII у разі, якщо згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначенню поліцейського на посаду повинно передувати погодження відповідних органів державної влади або органів місцевого самоврядування чи їх посадових осіб, призначення на посаду здійснюється після отримання такого погодження.
Статтею 32 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України) визначено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
Приписами статті 33 КЗпП України зазначено, що тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. Власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою. 
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 року № 1235 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, та Перелік документів з питань проходження служби.
Відповідно до п.1-3 вказаного Порядку видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.
Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23.11.2016 р. №1235, є такі документи з питань проходження служби: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про установлення додаткових видів грошового забезпечення.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.07.2012 р. № 650 затверджено Інструкцію з оформлення документів у системі МВС України (далі - Інструкція №650), вимоги якої поширюються на організаційно-розпорядчі документи - накази, доручення, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, які створюються в результаті діяльності органів і підрозділів внутрішніх справ, навчальних закладів, науково-дослідних установ, підприємств, установ і організацій, що належать до сфери управління МВС.
Згідно до приписів Інструкції № 650: 
рапорт - письмове звернення працівника до вищої посадової особи з викладом питань службового чи особистого характеру і висловленням у зв`язку з цим відповідного прохання; 
подання - документ, що містить пропозиції про призначення, переміщення або заохочення особового складу, а також рекомендації щодо визначених дій і заходів з питань діяльності установ; 
доповідна записка - документ, адресований керівникові установи, яким останній інформується про невідомий йому факт, подію тощо, з обов`язковим внесенням пропозицій.
Фактично спірні правовідносини виникли з приводу застосування відносно позивача положень підпункту 1 пункту 2 частини першої статті 65 Закону «Про Національну поліцію».
Апеляційний суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не урегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Закон  України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIІI є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, а відтак у даному спорі застосуванню підлягають норми спеціального законодавства.
Судова колегія уважає, що в даному випадку спеціальний Закон №580-VIII установлює підстави переміщення, які зазначені у частині 1 статті 65 Закону та порядок переміщення, який визначає, за чиєю ініціативою таке переміщення відбувається. Таке переміщення може відбуватися – за ініціативою поліцейського або ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення (ч.8 ст.65 Закону № 580-VIII).
Проте, положеннями Закону 580-VIII не урегульовано випадки, коли переведення відбувається або в межах однієї місцевості або до іншої місцевості, про що йдеться у статті 32 КЗпП України.
Так, приписи статті 32 КЗпП України визначають можливість переведення в іншу місцевість тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
Таким чином, апеляційний суд уважає можливим застосувати у даному випадку норми КЗпП України, які урегульовують переведення працівника на роботу до іншої місцевості.
Аналогічна правова позиція щодо застосування у спірних правовідносинах приписів статей 32, 33 КЗпП України, у випадку переведення працівника поліції на роботу в іншу місцевість, викладена у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 420/5192/18 та від 30.09.2020 року №640/20160/18.
Оскаржуваним наказом №246 о/с від 19.02.2021 року ОСОБА_1 призначено начальником відділу превенції до Одеського районного управління поліції № 2 ГУ НП в Одеській області, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Біляївка, вул. Успенська, 2.
З огляду на матеріали справи з`ясовано, що позивач проходив службу у слідчому управлінні ГУ НП в Одеській області, яке знаходиться за адресою: Одеська область, м. Одеса, Приморський район, проспект Шевченка, 8г.
Судом першої інстанції було установлено, що ОСОБА_1 переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві/установі (Головному управлінні Національної поліції в Одеській області), однак в іншу місцевість, без його згоди.
Крім того, зі змісту доповідної записки від 17.02.2021 року апеляційним судом установлено, що начальником Управління превентивної діяльності ГУ НП в Одеській області полковником поліції Дмитром Оверченком за погодженням заступника начальника Головного управління - начальником Слідчого управління ГУ НП в Одеській області підполковника поліції Олександра Саламахи запропоновано керівництву ГУ НП в Одеській області генералу поліції третього рангу Олегу Беху вирішити питання щодо переведення для несення служби працівника поліції ОСОБА_1 до іншого територіального підрозділу ГУ НП.
При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що переведення особи з відділу, який розташований у місті Одеса до відділу, який розташований в Одеській області, є переведенням особи до іншої місцевості.
Апеляційним судом також установлено, що матеріали справи не містять рапорту позивача про переведення чи доказів його згоди на таке переведення. За таких обставин, з урахуванням приписів ст. 32 КЗпП України, позивач був неправомірно переведений до іншої місцевості без його згоди.
Стосовно доводів скаржника щодо проходження позивачем служби в межах Одеського району в результаті призначення останнього на іншу посаду, а не в іншій місцевості, як зазначено судом першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що у даному випадку поняття «інша місцевість» не повинна тлумачитись скаржником як «інший район» чи «інша область». Під іншою місцевістю слід розуміти місцевість за межами населеного пункту, де розміщено підприємство, тобто інший населений пункт.
Окрім цього норма статті 32 КЗпП України визначає, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. 
Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.
Так, позивача переведено на іншу посаду в іншій місцевості (Одеська область, м. Біляївка, вул. Успенська, 2) хоча і в межах однієї області (одного підпорядкування - Головного управління Національної поліції в Одеській області), втім без його згоди, що не відповідає положенням ч. 1 ст. 32 КЗпП України.
Також з аналізу положень наказу МВС України від 23.11.2016 р. №1235 та наказу МВС України  від 27.07.2012 р. № 650 слідує, що доповідна записка не є тим документом з питань проходження служби, який дає підстави для підготовки та видання наказів по особовому складу. Підставою для видання наказу по особовому складу згідно до приписів наказу № 1235 є рапорт (заява) або подання.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком окружного адміністративного суду про порушення процедури видання спірного наказу.
Відтак, оскаржуваний наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №246 о/с від 19.02.2021 року в частині призначення підполковника поліції ОСОБА_1 начальником відділу превенції Одеського районного управління поліції №2 ГУ НП в Одеській області, звільнивши його з посади заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління цього Головного управління, прийнято відповідачем без належних правових підстав та з порушенням норм трудового законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Ураховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, судова колегія дійшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки апеляційним судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи відповідача, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року по справі № 420/3426/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення виготовлено та підписано суддями 19.11.2021 року.

Суддя-доповідача 	 	Димерлій О.О.	
Судді	    	Єщенко О.В.    Шляхтицький О.І.